СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р.                                                                          справа № 922/3755/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: 	Попков Д.О. 	
суддів 	Пушай В.І., Стойка О.В. 	
секретар судового засідання 	 Лутаєва К.В. 	
за участю представників: 	 	
від позивача 	Тітов І.Б. (адвокат, ордер серії ХВ №000039 від 27.05.2020р.); 	
від відповідача 	Шитель С.О. (адвокат, довіреність від 18.01.2021р.) 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», м.Харків 	
на рішення господарського суду 	 Харківської області 	
ухваленого 	18.03.2021р. (повний текст підписано 29.03.2021р.) у м. Харкові 	
у справі 	№922/3755/20 (суддя Бринцев О.В.) 	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», м.Харків 	
до 	Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка», с. Рояківка Харківської області 	
про 	стягнення 1567363,86грн. 	

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», м. Харків (далі – Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка», с. Рояківка Харківської області (далі – Відповідач) з вимогами про стягнення 1567363,86грн., у тому числі:
- 977695,38грн. заборгованості з оплати поставленого товару (продукції виробничо-технічного призначення) за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р.;
- 516901,05грн. пені за несвоєчасне (неповне) виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, нарахованої за період з 24.10.2019р. до 20.11.2020р.;
- 72767,43грн. - 20% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р., нарахованих за період з 16.04.2020р. до 20.11.2020р.
Також Позивач просив стягнути з Відповідача 34000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.
2. У перебігу розгляду справи Позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги (заява про уточнення позовних вимог від 23.12.2020р. – а.с.а.с.100-108 т.1 та заява про уточнення позовних вимог від 18.01.2020р. – а.с.а.с.123-130 т.1), остаточно вимагаючи стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» 1438212,24грн., у тому числі:
- 867422,21грн. заборгованості з оплати поставленого товару (продукції виробничо-технічного призначення) за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р.;
- 542574,38грн. пені за несвоєчасне (неповне) виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, нарахованої за період з 24.10.2019р. до 20.11.2020р.;
- 28215,65грн. - 20% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р., нарахованих за період з 16.04.2020р. до 20.11.2020р.
Також Позивач просив стягнути з Відповідача 34000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.12.2020р. було відкрито провадження у справі №922/3755/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
4. Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.03.2021р. (повний текст підписано 29.03.2021р.) у справі №922/3755/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» були задоволені частково – стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» на користь Позивача:
- 5856,92грн. пені за несвоєчасне (неповне) виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, нарахованої за період з 16.10.2020р. до 20.11.2020р.;
- 19576,54грн. - 20% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р., нарахованих за період з 16.10.2020р. до 20.11.2020р.
В частині позовних вимог про стягнення 867422,21грн. заборгованості з оплати поставленого товару (продукції виробничо-технічного призначення) за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р. провадження у справі №922/3755/20 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.
5. Означене рішення суду в частині задоволення позовних вимог обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного (несвоєчасного) виконання Відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого Позивачем товару за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р. в сумі 2367422,21грн. (за період з 16.10.2020р. до 18.10.2020р.) та в сумі 867422,21грн. (за період з 19.10.2020р. до 20.11.2020р.).
5.1. Своєю чергою, відмова в задоволенні позовних вимог зумовлена:
- в частині стягнення пені в розмірі 536717,47грн.: нарахування Позивачем пені в розмірі 473993,39грн. на суму вартості попередньої оплати товару в сумі 2500004,00грн., вказаної у додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору, нарахованої за період з 24.10.2019р. до 15.10.2020р., є безпідставним, оскільки п.8.1.1. договору передбачає нарахування пені за порушення строків саме оплати продукції, а не за порушення строків попередньої оплати; нарахування пені в розмірі 7748,66грн. на суму боргу 5908355,00грн. за період з 16.10.2020р. до 19.10.2020р., а також пені в розмірі 60832,33грн. на суму боргу 5798081,83грн. за період з 20.10.2020р. до 20.11.2020р. - також є безпідставним, оскільки в якості боргу, на який нараховується пеня, Позивач визначив не вартість фактично поставленого товару, а вартість товару, про поставку якого лише досягнуто домовленість.
Окрім того, враховуючи повне погашення Відповідачем заборгованість за поставлений товар, відсутність суттєвих збитків у Позивача (доказів на підтвердження їх наявності надано не було), нарахування ним 20% річних, а також інші об`єктивні обставини (глобальна економічна криза, ускладнення здійснення господарської діяльності в державі в умовах пандемії, дисбаланс цін на ринках продукції сільськогосподарського виробництва тощо), суд задовольнив клопотання Відповідача про зменшення пені на 50% та зменшив останню до 5856,92грн.
- в частині стягнення 20% річних в сумі 8639,11грн.: нарахування Позивачем 20% річних в розмірі 7872,91грн. на суму вартості поставленого за видатковими накладними №813 від 16.04.2020р. та №1062 від 05.05.2020р. товару, розрахованих за період з 16.04.2020р. до 15.10.2020р., є безпідставним, оскільки означений товар було поставлено на підставі Додатків №2/13/20 від 27.02.2020р. та №4/13/20 від 09.04.2020р. до договору, а отже застосувати до такого поставленого товару строків визначених Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору неможливо. Своєю чергою, при перевірці наданого Позивачем розрахунку 20% річних судом встановлено, що останнім в період прострочення помилково включено день часткового фактичного виконання зобов`язання (19.10.2020р).
5.2. Закриваючи провадження у справі в частині стягнення 867422,21грн. боргу за поставлений товар, суд виходив з того, що Відповідачем надані докази (платіжні доручення №1043 від 16.12.2020р., №1052 від 17.12.2020р. та №1085 від 28.12.2020р.), які підтверджують погашення заборгованості за вказаний товар після відкриття провадження у справі, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
6. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», не погодившись з прийнятим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2021р. у справі №922/3755/20 в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 542574,38грн. пені та 28215,65грн. - 20% річних задовольнити в повному обсязі.
7. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:
7.1. залишення місцевим судом поза увагою, що відповідно до п.2 Додатків до договору поставки №13/20 від 17.10.2019р. встановлено, що Покупець сплачує Постачальнику 100% від вартості товару на умовах попередньої оплати у певний строк шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, тобто саме з наступного дня після настання такого строку Відповідач вважається таким, що прострочив своє грошове зобов`язання за такими Додатками до договору (в сумі 2500004,16грн. з 24.10.2019р. за Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р.; в сумі 1322560,72грн. з 16.10.2020р. за Додатком №2/13/20 від 17.10.2019р.; в сумі 563009,40грн. з 16.10.2020р. за Додатком №3/13/20 від 27.02.2020р.; в сумі 1522780,92грн. з 16.10.2020р. за Додатком №4/13/20 від 09.04.2020р.; в сумі 9185,28грн. з 16.10.2020р. за Додатком №5/13/20 від 17.07.2020р.). Своєю чергою, початок прострочення виконання грошового зобов`язання Відповідачем, починаючи з дня наступного за днем отримання товару, як зазначено судом першої інстанції, був би можливий лише за умови, якщо б договором та додатками до нього не було передбачено встановлений строк для розрахунку. Скаржник звертає увагу, що в договорі поставки №13/20 від 17.10.2019р. було чітко визначені всі умови щодо відповідальності за порушення будь-яких грошових зобов`язань за договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а не лише за порушення строків саме оплати продукції, а не попередньої оплати;
7.2. необґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що нарахування Позивачем 20% річних в розмірі 7872,91грн. на суму вартості поставленого за видатковими накладними №813 від 16.04.2020р. та №1062 від 05.05.2020р. товару є безпідставним, оскільки означений товар на думку суду було поставлено на підставі Додатків №2/13/20 від 27.02.2020р. та №4/13/20 від 09.04.2020р. до договору, а не Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р., зроблений на підставі того, що дата підписання Додатку №1/13/20 співпадає з датою складання видаткової накладної №813 від 16.04.2020р. Своєю чергою, відповідно до п.6 Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору, конкретний строк поставки товару визначається за домовленістю сторін, враховуючи також сезонність використання Відповідачем товару, а також законодавче закріплення необхідності спеціально обладнаних приміщень для зберігання товару.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:
8. Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Рояківка» в межах визначеного апеляційним судом строку надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, зазначаючи про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, оскільки:
8.1. п.3 Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору встановлено, що у випадку затримки попередньої оплати товару на строк, який не перевищує 10 днів, строк поставки може переноситися на кількість днів затримки оплати. Про простроченні оплати на строк, який перевищує 10 календарних днів, Постачальник має право відмовитися від поставки. Відтак, означеним правом Позивач і скористався та за вказаним додатком товар Відповідачу не поставив, при цьому, ніяких штрафних санкцій умовами Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. та договором встановлено не було. Своєю чергою, Додатки №№2, 3, 4, 5 до договору не містять умов щодо попередньої оплати та наслідків її невнесення, тому судом вірно розраховано пеню за несвоєчасну оплату поставленого по ним товару згідно п.8.1.1. договору;
8.2. Позивачем безпідставно нараховано пеню на вартість не фактично поставленого та неоплаченого товару (в розглядуваному випадку 2367422,21грн.), а на вартість товару, про поставку якого лише досягнуто домовленість, що не відповідає п.8.1.1. договору поставки №13/20 від 17.10.2019р.;
8.3. Позивачем безпідставно нараховано 20% річних на суму боргу за товар, вказаний у накладних №813 від 16.04.2020р. та №1062 від 05.05.2020р., як такий, що поставлений за Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору, оскільки згідно з п.2 цього додатку поставка за ним здійснюється виключно на умовах попередньої оплати, якої здійснено не було, а товар поставлений не був. Означене також вбачається зі співставлення асортименту, цін та вартості товарів у накладних №813 від 16.04.2020р. та №1062 від 05.05.2020р., з яких вбачається, що товар очевидно був поставлений на підставі Додатків №2/13/20 від 27.02.2020р. та №4/13/20 від 09.04.2020р. до договору. Означене зумовлює неможливість застосування до зобов`язань оплати за цей товар строків, визначених Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
9. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 06.05.2021р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Істоміна О.А.
10. Ухвалою від 11.05.2021р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №922/3755/20, а ухвалою від 27.05.2021р., після проведення підготовчих дій, призначила розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2021р. на 23.06.2021р. об 12:30 з повідомленням учасників справи.
11. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2021р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці члена судової колегії, судді Істоміної О.А., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду її було замінено на суддю Пушая В.І., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021р. у справі №922/3755/20.
12. Враховуючи викладене в п.п.9-11 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. та Пушай В.І. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
13. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
14. У судовому засіданні 23.06.2021р. уповноважений представник Скаржника підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду.
Представник Відповідача у судове засідання також з`явився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових усних пояснень.
15. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
16. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 17.10.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» (Постачальник) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Рояківка» (Покупець) було укладено договір поставки №13/20 (а.с.а.с.9-13 т.1), відповідно до умов п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
Згідно з приписами п.2.1 договору постачається виключно оригінальна продукція виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються в додатках та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору.
17. Відповідно до п.3.1 договору графік розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до цього договору.
18. Умовами пп.8.1.1 п.8.1 договору зокрема, передбачено, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
У разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору, Покупець відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості, 20% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п.8.7 договору).
19. Відповідно до п.13.2 договору, останній набуває чинності у момент його підписання обома сторонами і обов`язкового засвідчення печаткою (за наявністю такої у Покупця) повноважними представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.
20. З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору поставки №13/20 від 17.10.2019р. сторонами було укладено Додатки №1/13/20 від 17.10.2019р., №2/13/20 від 27.02.2020р., №3/13/20 від 27.02.2020р., №4/13/20 від 09.04.2020р., №5/13/20 від 17.07.2020р. до договору (а.с.а.с.14-17, 190 т.1), в яких визначено асортимент, кількість, ціну та вартість товарів.
21. Відповідно до означених додатків до договору, вартість товару становила: 
- за Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. – 2500004,16грн.;
- за Додатком №2/13/20 від 27.02.2020р. – 1322530,72грн.;
- за Додатком №3/13/20 від 27.02.2020р. – 563009,40грн.;
- за Додатком №4/13/20 від 09.04.2020р. – 1522780,92грн.;
- за Додатком №5/13/20 від 17.07.2020р. – 9185,28грн.
Згідно з п.2 Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору Покупець сплачує Постачальнику 100% вартості товару на умовах попередньої оплати в строк до 23.10.2019р., а згідно з п.2 Додатків №2/13/20 від 27.02.2020р., №3/13/20 від 27.02.2020р., №4/13/20 від 09.04.2020р., №5/13/20 від 17.07.2020р. до договору - на умовах товарного кредиту в строк до 15.10.2020р.
22. Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних №237 від 16.03.2020р., №677 від 09.04.2020р., №705 від 10.04.2020р., №736 від 13.04.2020р., №737 від 13.04.2020р., №766 від 14.04.2020р., №813 від 16.04.2020р., №1870 від 17.07.2020р. та №1533 від 09.06.2020р., довіреностей та товарно-транспортних накладних до них (а.с.а.с.18-52, 191-195 т.1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» поставило, а Відповідач прийняв без заперечень товар на загальну суму 2367422,21грн.
23. Місцевим судом встановлено, що оплата отриманого Відповідачем товару була здійснена частково - в сумі 1389726,83грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями №847 та №854 від 19.10.2020р. (а.с.77 т.1). При цьому, за твердженням Позивача, сума оплати за платіжним дорученням №854 від 19.10.2020р. була частково зарахована на виконання договору поставки №167/19 від 28.02.2019р.
Таким чином, заборгованість за поставлену продукцію за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р. склала 9776953,38грн.
24. Вказані в п.п.16-23 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.
25. Враховуючи не здійснення Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Рояківка» повної оплати за поставлений йому товар за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» звернулося до господарського суду з позовними вимогами (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог) до останнього про стягнення 867422,21грн. заборгованості з оплати поставленого товару, 542574,38грн. пені та 28215,65грн. – 20% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р.
26. Після відкриття провадження у справі в суді першої інстанції Відповідачем було повністю сплачену наявну у нього заборгованість за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р. платіжними дорученнями №1043 від 16.12.2020р., №1052 від 17.12.2020р. та №1085 від 28.12.2020р. (а.с.а.с.144-146 т.1), що зумовило закриття провадження в цій частині позовних вимог судом на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
27. Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Рояківка» також звернулось до господарського суду з клопотання про зменшення пені на 50% (а.с.а.с.201, 202 т.1), обґрунтоване відсутністю суттєвих збитків у Позивача, нарахування ним 20% річних, а також інших об`єктивних обставин (глобальна економічна криза, ускладнення здійснення господарської діяльності в державі в умовах пандемії, дисбаланс цін на ринках продукції сільськогосподарського виробництва, смерть єдиного засновника та директора товариства Івера С.І.).
28. Відносно означених обставин спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті відповідних приписів Цивільного та Господарського кодексів України, зокрема приписів ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо зменшення нарахованої пені.

VІ. Оцінка апеляційного суду:
29. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.
30. Сутність розглядуваного місцевим судом спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання порушених (прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати поставленого Позивачем товару (продукції виробничо-технічного призначення) за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р. та застосованих наслідків прострочення такого виконання у вигляді стягнення нарахованої на суму заборгованості пені та 20% річних.
31. Беручи до уваги правову природу укладеного договору поставки №13/20 від 17.10.2019р. та додатків до нього, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, які, зокрема, регламентують правовідносини з розрахунків в межах поставки та які, згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
32. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
33. Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов`язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.5 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов`язку щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.
34. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
35. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
36. Своєю чергою, як встановлено місцевим судом та сторонами в межах апеляційного провадження не оскаржується, Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за отриманий товар за договором поставки №13/20 від 17.10.2019р., що свідчить про неналежне (із допущеним простроченням) виконання ним такого грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.
37. За змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати процентів річних та пені, нарахування якої в розглядуваному випадку передбачено п.8.1.1 договору поставки №13/20 від 17.10.2019р.
38. Своєю чергою, розглянувши наявні матеріали справи в контексті доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що співставлення останніх зі змістом оскаржуваного рішення суду дає підстави для висновку про незгоду Позивача з висновками та правовою оцінкою суду першої інстанції, викладеної в таких пунктах мотивувальної частини оскаржуваного рішення:
· п.8 рішення відносно безпідставного нарахування та стягнення пені в розмірі 473993,39грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору (1);
· п.9 рішення відносно безпідставності вимог про нарахування пені в розмірі 56867,16грн. за прострочення оплати непоставленого товару (2);
· п.11 рішення відносно безпідставності нарахування 20% річних в сумі 8639,11грн. (3);
· п.12 рішення відносно зменшення пені на 50% (4).
39. Апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних аргументів відносно допущених місцевим судом порушень норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації дискреційних повноважень суду при розгляді та задоволенні клопотання Відповідача відносно зменшення пені. Відсутність відповідних доводів при відсутності встановленого в цій частині порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду/ неправильного застосування норм матеріального права у розумінні ч.4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює ревізію оскаржуваного рішення суду в аспекті (4) доводів апеляційної скарги.
40. Відносно аспекту (1) судова колегія зазначає, що сутність позиції Скаржника фактично зводиться до обґрунтування: грошової природи зобов`язань Відповідача за Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору, його порушення зі сторони Відповідача як Покупця та достатності такого порушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення передбаченої п.8.1.1 договору пені.
40.1. Апеляційний суд зауважує, що аналіз п.8 мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду з урахуванням встановленого в його п.6 предмету доказування та висновку про частковість обґрунтованості вимог в частині стягнення пені (п.7 мотивувальної частини рішення) вказує на те, що місцевим судом не заперечувалась ані грошова природа зобов`язання із здійснення попередньої оплати, ані факт порушення такого зобов`язання Відповідачем у визначених Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. параметрів суми та строків.
40.2. Питання щодо можливості застосування передбаченої п.8.1.1 договору пені відносно такого порушення з урахуванням встановленого місцевим судом та не спростованого Скаржником факту нездійснення поставки Позивачем продукції на суму, що є базою нарахування розглядуваної частини пені, полягає (питання) у відповідності такого порушення визначеним у договорі підставам застосування пені. Так розглядувана пеня за умовами п.8.1.1 договору нараховується за несвоєчасну оплату продукції. На думку Скаржника «несвоєчасна оплата продукції» має місце й у випадку не вчинення Відповідачем у визначений Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору строк попередньої оплати щодо продукції, поставка якої не відбулась.
40.3. З огляду на розбіжності в позиціях сторін щодо інтерпретації змісту п.8.1.1 договору в досліджуваному аспекті, колегія апеляційного суду, керуючись ст.ст.213, 637 Цивільного кодексу України, відмічає наступне:
· по-перше, співставлення ст.ст.692 та 693 Цивільного кодексу України вказує на розмежування законодавцем «попередньої оплати» як спеціально визначеного в договорі обов`язку покупця , з яким повністю співвідноситься п.2 Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору, та «оплати товару» як загального/звичайного визначеного обов`язку покупця оплатити товар після його прийняття (або товаророзпорядчих документів на нього);
· по-друге, п.3 Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору наслідком затримки покупцем попередньої оплати товару визначає перенесення строку поставки на кількість днів затримки оплати (якщо затримка не перевищує 10 днів) та відмову від поставки (якщо затримка перевищує 10 днів), що співвідноситься з приписами ст.538 Цивільного кодексу України. Оскільки за розрахунками Позивача затримка попередньої оплати товару перевищувала 10 днів (розглядувана пеня нарахована за період з 24.10.2019р. до 15.10.2020р.), остільки розширювальне тлумачення застосованого в п.8.1.1 договору виразу «несвоєчасна оплата продукції» на «попередню оплату» у розумінні ст.693 Цивільного кодексу України призводить до нарахування пені за період часу щодо якого обов`язок з постачання Позивачем товару припинено в односторонньому порядку, а кінцевий момент нарахування пені залишається необмеженим (адже пеня за змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України нараховується за кожен день прострочення, що являє собою окремий факт порушення грошового зобов`язання) та невизначеним, що не тільки не узгоджується з засадами справедливості та розумності (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України), але є несумісним із метою пені, визначеною в другому реченні абз.2 п.3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. – засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання;
·          по-третє, з урахуванням використаних сторонами в п.3.1 та п.8.7 договору виразів «розрахунків за поставлений товар» та «зобов`язань щодо оплати отриманого товару» відповідно, судова колегія вважає, що однаковому за змістом всього договору значенню слів, використаних в п.8.1.1 договору «за несвоєчасну оплату продукції» відповідає саме оплата поставленого Відповідачем товару.
41. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передбачена п.8.1.1 договору пеня може бути правомірно нарахована лише відносно грошових зобов`язань з оплати поставленого товару, що зумовлює обґрунтованість викладених в п.п.8 та 9 мотивувальної частини оскаржуваного рішення підстав відхилення вимог Позивача та юридичну неспроможність апеляційної скарги в аспектах (1) та (2) відповідно.
42. Доводи апеляційної скарги щодо аспекту (3) зводяться до посилання на передбачену п.3.6 договору можливість Постачальника на власний розсуд віднести отримані невизначені Покупцем в платіжному дорученні платежі з вказівкою на договір і додаток на оплату продукції, у тому числі, поставлену в минулий період. Між тим, висновки місцевого суду, наведені в п.11 мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, стосуються не віднесення оплат до певної продукції, а співвідношення видаткових накладних із відповідними додатками, що передбачають поставку такої продукції. Наразі, правильність віднесення видаткових накладних №813 від 16.04.2020р. та №1062 від 05.05.2020р. саме до доказів виконання зобов`язань з поставки товару за Додатками №2/13/20 від 27.02.2020р. та №4/13/20 від 09.04.2020р. до договору, а не Додатком №1/13/20 від 17.10.2019р. (як стверджує, але не доводить Позивач) за ознаками найменування, кількості і ціни товару у повній мірі відповідає стандарту більшої вірогідності, встановленому ст.79 Господарського процесуального кодексу України.
Своєю чергою, таке віднесення означених накладних до Додатків №2/13/20 від 27.02.2020р. та №4/13/20 від 09.04.2020р. до договору зумовлює правомірність висновку суду про безпідставність визначення Позивачем періоду нарахування відхиленої частини 20% річних, зважаючи на зміст Додатку №1/13/20 від 17.10.2019р. до договору.
43. Таким чином, оскільки доводи і вимоги апеляційних скарг не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.
44. За змістом ст.129 Господарського процесуального кодексу України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2021р. (повний текст підписано 29.03.2021р.) у справі №922/3755/20  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2021р. (повний текст підписано 29.03.2021р.) у справі №922/3755/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків», м. Харків.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 23.06.2021р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 29.06.2021р.

Головуючий, суддя-доповідач                                                         Д.О. Попков

Суддя                                                                                                     В.І. Пушай  

Суддя                                                                                                      О.В. Стойка  

Надіслано судом до ЄДРСР – 29.06.2021р.