Єдиний унікальний номер 235/731/20 
Номер провадження 22-ц/804/776/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021року          
м. Бахмут 

справа № 235/731/20
провадження №  22-ц/804/776/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач – Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа – Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 235/731/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»,
на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року (суддя Величко О.В.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року,–
В С Т А Н О В И  В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В лютому 2020 року позивач – ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулось до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 06 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 21/07-ф. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу в тимчасове платне користування кредитні кошти в розмірі 26 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався  щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом частками у розмірі 217 доларів США, повністю повернути кредит на пізніше березня 2017 року, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 0,15% від суми фактичної заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором і надав 06 березня 2007 року ОСОБА_3 готівкою 26 000,00 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки № 4062. Проте ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, встановлений договором строк кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами та комісію не сплатив, чим допустив прострочення зобов`язання.

Станом на 01 грудня 2019 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом  становить 11 866,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 285 217,91 грн. Заборгованість за процентами становить 17 024,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 409 205,36 грн. Також ОСОБА_1 нарахована неустойка у вигляді пені, розмір якої становить 5 173,31 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019  року становить 124 343,55 грн.  Крім того, відповідно до 4.1 кредитного договору ОСОБА_1 має сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 0,15% від суми заборгованості. Заборгованість за комісією становить 729,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 36 907,88 грн. Всього заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 34 794,58 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 855 674,70 грн. 

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечується договором поруки від 06 березня 2007 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_4 . Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати перед позивачем за повне виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Українська інноваційна компанія» заборгованість за кредитним договором № 21/07-ф від 03 березня 2007 року в сумі 855 674,70 грн., з яких: 285 217,91 грн. – заборгованість за кредитом; 409 205,36 грн. – заборгованість за відсотками; 124 343,55 грн. – пеня; 36 907,88 грн. – комісія, та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від          14 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська інноваційна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ « Укрінком», а відтак ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, оскільки відсутні юридичні підстави набуття, а тому відповідні правочини не відповідають частині 1 статті 203 ЦК України та є нікчемними у силу частини 1 статті 203 ЦК України, частини другої статті 215 ЦК України та частини 3статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло права вимоги до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за кредитною угодою № 21/07-ф від 06 березня 2007 року, укладеною між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 та договором поруки від 06 березня 2007 року, укладеним між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач – ПАТ «Українська інноваційна компанія» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального та матеріального права, просить  скасувати рішення та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду в справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року не можуть прийматися до уваги як такі, що зроблені за встановлення інших обставин справи, ні ПАТ «Укрінком», ТОВ «Оптимуму Фактор» не були учасниками даної справи. Крім  того, зазначеною вище постановою справу № 925/698/16 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, що не означає вирішення спору, а, отже й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з них. Висновок про те, що ця постанова Великої палати не є остаточним судовим рішенням по справі міститься також і в ухвалі третьої колегії суддів другого сенату Конституційного суду України від 03 червня 2020 року № 112-3(ІІ)/2020.

Враховуючи, що суб`єктний склад справи № 925/698/16 та справи 235/731/20 не є тотожними, постанова Великої палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року по справі № 925/698/16 не є преюдиційною для справи № 235/731/20.

Код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичної особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ПАТ «Укрінбанк» є однією юридичною особою. Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань» відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.

ПАТ «Українська інноваційна компанія» не стверджувало про припинення чи реорганізацію ПАТ «Укрінбанк», оскільки відбулась не реорганізація, а зміна найменування юридичної особи. Зміна найменування юридичної особи не впливає на право вимоги та зобов`язання юридичної особи. Право вимоги та зобов`язання, що виникли під час найменування юридичної особи – ПАТ «Укрінбанк» залишились і після зміни найменування на ПАТ «УКР/ІН/КОМ». Незважаючи на скасування судом рішення НБУ щодо відкликання банківської ліцензії, її не було відновлено, тому ПАТ «Укрінбанк», а згодом і ПАТ «УКР/ІН/КОМ» з моменту відкликання НБУ ліцензії на здійснення банківської діяльності позбавлені права надавати банківські послуги.

Системний аналіз положень законодавства про банкротство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкротство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс  юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкротства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкротство щодо інших законодавчих актів України.

Оскільки  приписи ЦПК України не містить регулювання питання щодо передачі справи за предметною підсудністю, необхідно врахувати, що дана категорія справ розглядається господарськими судами, а провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство  позивача було відкрито вже після провадження по справі № 235/731/20 та прийняття її до розгляду, тому необхідно справу № 235/731/20 за позовом  ПАТ «УКР/ІН/КОМ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, передати за підсудністю до Господарського суду Луганської області.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами та третьою особою не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ПАТ  «Українська інноваційна компанія» – Дранчук І.Я. в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі,

Відповідачі ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду (а.с.62 т.3).

Представник  ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372  ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

06 березня 2007 року між АТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 21/07-ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 26 000 доларів США на термін з 06 березня 2007 року по 03 березня 2017 року (а. с.6-7 т.1).

Відповідно до п. 3.4.1 Договору позичальник, відповідач по справі ОСОБА_1 , зобов`язався  повністю повернути кредит в термін до 03 березня 2017 року та сплатити нараховані проценти, щомісячну комісію та інші платежі, передбачені цим Договором. (а.с.6 т.1).

Відповідно до п. 3.4.2 погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно по 217 доларів США, починаючи з квітня 2007 року, та в останній місяць (березень 2017 року) 177 доларів США, шляхом внесення грошових коштів готівкою через касу Банку або перерахуванням безготівковим шляхом на рахунок для обліку заборгованості по кредиту (а.с.6 т.1).

Згідно п. 3.5.1 Договору позичальник сплачує Банку відсотки у розмірі 12.0% річних, які нараховуються за період наявності позикової заборгованості по обліку Банку. (а.с.6 т.1).

Пунктом  3.5.2 Договору передбачено, що  у разі порушення строків сплати кредиту, відсотків за кредитом та щомісячної комісії за кредитом, позичальник сплачує банку пеню. (а.с.6 т.1).

Пунктом 6.2.1 Договору  передбачено, що у випадку порушення позичальником умов цього договору, а також відсутності коштів у позичальника, банк стягує позику і нараховані відсотки за користування нею за рахунок реалізації заставленого майна. ( а.с.7 т.1).

Згідно заяви на видачу готівки від 06 березня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 26 000 доларів США (а.с.9 т.1).

Договором поруки від 06 березня 2007 року, укладеного між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 ( поручитель) , ОСОБА_1 (позичальник)  передбачено, що поручитель поручається перед Банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 21/07-ф від 06 березня 2007 року, укладеному між Банком і позичальником, умовами якого передбачено надання позичальнику кредиту в сумі 26 000 доларів США, на термін до 03 березня 2017 року включно, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних від суми фактичної заборгованості за кредитом, щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 0,15% від суми фактичної заборгованості за кредитом та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується нести перед Банком солідарну з позичальником відповідальність за не виконання останнім зобов`язань за кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Договору поруки у випадку неповернення позичальником кредиту, не сплати процентів за кредитом, щомісячної комісії, пені та інших платежів в сумі та строки, передбачені кредитним договором, поручитель зобов`язується зробити це за позичальника протягом 3 робочих днів з дня письмового повідомлення банку.

Відповідно до п. 2.2 Договору поруки при не перахуванні коштів на рахунки Банку у вказаний в пункті 2.1 цього Договору строк, Банк має право пред`явити позов до поручителя згідно з чинним законодавством України. (а. с.10 т.1).

Станом на 01 грудня 2019 року розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитом становить 11 866,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 285 217,91 грн.; заборгованість за процентами становить 17 024,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 грудня 2019 року становить 409 205,36 грн., сума пені за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання становить 5 173,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 124 323,55 грн.; сума заборгованості за комісією становить 729,79 доларів США, що за курсом НБУ становить 36 907,88 грн., а всього заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 34 794,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ – 855 674,70 грн. (а. с.11 т.1).

Як вбачається виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичної особи з назвою «Український інноваційний банк» не існує, під ідентифікаційним кодом юридичної особи 05839888 в реєстрі зареєстроване Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (а.с.27 т.1).

Згідно Витягу з протоколу № 1 від 13 липня 2016 року ПАТ «Український інноваційний Банк» затверджено Статут ПАТ «Укрінбанк» щодо зміни найменування юридичної особи з Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» на «Публічне Акціонерне товариство « Укрінком». (а.с.28-30 т.1).

Відповідно до Витягу з протоколу № 6 ПАТ «Укрінком» змінено найменування Товариства як юридичної особи з «Публічного Акціонерного Товариства «Укрінком» на Пубілчне Акціонерне Товариство «Українська інноваційна компанія» (а.с.32-34 т.1).

Згідно Витягу із Статуту ПАТ «Укрінком», ПАТ «Укрінком» продовжує свою діяльність шляхом зміни найменування з ПАТ «Український інноваційний банк» код ЄРДПОУ 05839888, на Публічне Акціонерне Товариство «Укрінком», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства «Український інноваційний Банк» (а.с.31 т.1).

Відповідно до  Витягу із Статуту Публічного Акціонерного Товариства «Укр/ін/ком» ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з Публічного Акціонерного Товариства «Укрінком», перереєстрованого в ЄДРПОУ, на Публічне Акціонерне Товариство « Українська Інноваційна Компанія».( а.с.35 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ПАТ «Українська інноваційна компанія» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ « Укрінком», а відтак ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, оскільки відсутні юридичні підстави набуття, а тому відповідні правочини не відповідають частині 1 статті 203 ЦК України та є нікчемними у силу частини 1 статті 203 ЦК України, частини другої статті 215 ЦК України та частини 3статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло права вимоги до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за кредитною угодою № 21/07-ф від 06 березня 2007 року, укладеною між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 та договором поруки від 06 березня 2007 року, укладеним між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У січні 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України N 4212-VI (зі змінами, внесеними Законом України № 5405-VI).

Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов`язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника.

Таким чином, ГПК України з 19 січня 2013 року встановив для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.

Так, ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто сімдесят календарних днів до 01 листопада 2020 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко І. В.

На офіційному веб-сайті Господарського суду Луганської області в мережі Інтернет 15 травня 2020 року оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга статті 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 26 травня 2020 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство (постанова Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року у справі № 913/266/20 про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи).

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.
ЦПК України передбачає ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції правильно відкрив провадження у справі в порядку цивільного судочинства, оскільки на час відкриття провадження у справі не було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Разом з тим, 18 жовтня 2018 року Верховною Радою України прийнято Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Кодекс набрав чинності 21 квітня 2019 року (опубліковано в газеті «Голос України» від 20 квітня 2019 року № 77) та введений в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, тобто з 21 жовтня 2019 року.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник встановлено статтею 7 Кодексу. Так, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Наведене дає підстави дійти висновку, що зазначений Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

З огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи апеляційним судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19.

Системний аналіз положень чинного процесуального законодавства України та Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Кодексу про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ щодо інших законодавчих актів України.

Зі змісту вказаних норм також вбачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. 

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за участю сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство сторони у справі.

Вказане урегулювання процедури розгляду спорів до сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до особи, щодо якої порушено процедуру банкрутства.

Як вбачається зі справи, предметом спору є майнові вимоги боржника, щодо якого ухвалою Господарського суду Луганської області від 15 травня 2020 року порушено провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Крім того, слід наголосити, що поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у процедурах банкрутства. Наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи. Цей принцип та механізм його застосування відстежується у приписах Кодексу України з процедур банкрутства. На більш ефективну реалізацію вказаного принципу направлені й приписи процесуального Закону, зокрема ст.20, 30 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року).

Отже, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між сторонами виник спір про стягнення грошових коштів, які в розумінні норм цивільного права є майном, тобто майном боржника ПАТ «Українська інноваційна компанія», що може входити до ліквідаційної маси, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача у цій справі ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 200/12041/17 (провадження № 61-12507св19), від 19 лютого 2020 року у справі № 334/1939/16-ц (провадження № 61-47237св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 199/6577/16-ц (провадження № 61-13297св18), від 18 березня 2020 року у справі № 200/10257/14-ц (провадження № 61-9721св18), від 20 травня 2020 року у справі № 161/18582/17 (провадження № 61-26625св18), від 10 червня 2020 року у справі № 640/20224/15-ц (провадження № 61-6920св18).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування статті 7 Кодексу України з процедур банкротства.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача у цій справі ПАТ «Українська інноваційна компанія».

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а справа передається до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство відповідача у цій справі ПАТ «Українська інноваційна компанія». Тому питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -   

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити частково.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року скасувати.

Матеріали справи № 235/731/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за кредитним договором, передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня  його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                             О.О. Тимченко

Судді:              О.А. Мірута 

             Я.В. Хейло