ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21501/20                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Вінокурової І.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року, суддя Григорович П.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адмініситративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в м. Києві  в якому просив визнати протиправними рішення, що зазначені у листах від 22.07.2020 №2600-0314-8/100533  та від 22.05.2020 № 2600-0314-8/65303 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; визнати наявність загального стажу роботи ОСОБА_1 40,6 років, а саме 487 місяців; зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зазначене в листі від 22.07.2020 № 2600-0314-8/100533 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком. У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ПФУ в м Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що  20.05.2020 ОСОБА_1  звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві з заявою №5825 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачем було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, документи про стаж, військовий квиток, заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк).
Листом ГУ ПФУ у м. Києві від 22.05.2020 №2600-0314-8/65303 в призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного стажу (27 років).
Як зазначено пенсійним оргаом у вищевказаному листі, відповідно до наданих до заяви документів, загальний страховий стаж складає 21 рік 8 місяців 25 днів. Не враховано до стажу та потребують уточнення періоди роботи з 09.01.1981 по 04.06.1986 (дата видачі наказу про звільнення з роботи 03.06.1996, що не відповідає даті звільнення - 04.06.1986), з 01.12.1993 по 20.05.1996 (відсутній ЄДРПОУ на печатці підприємства) та періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (зазначене прізвище в трудовій книжці " ОСОБА_1 " не відповідає паспортним даним).
Не погоджуючись з зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.
За результатами розгляду скарги позивача від 11.06.2020 ГУ ПФУ у м. Києві листом від 20.07.2020 №19863-16853/Н-03/8-2800/20 повідомило позивачу про наступне:
«До страхового стажу не було враховано, зокрема, період роботи з 09.01.1981 по 04.06.1986, оскільки мають місце розбіжності в даті звільненні в довідці від 02.03.2001 №6/15, виданій ЗАТ "Плодоовоч", та наказі про звільнення (03.06.1996). Зазначений період може бути враховано до страхового стажу на підставі підтверджуючих документів (довідки, витягів з наказів, тощо). 
Крім того, до скарги надано копію диплому за період навчання в Київському технікумі радянської торгівлі. Час навчання на денній формі навчання можливо зарахувати до страхового стажу за умови надання оригіналу диплому про навчання, який містить відомості про періоди навчання. 
Згідно із записом трудової книжки від 01.12.1993 ОСОБА_1 у період з 01.12.1993 по 20.05.1996 працював в ТЗОВ "Ватіс-ЛТД". Враховуючи те, що запис в трудову книжку від 01.12.1993 внесений з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зазначений період роботи слід зарахувати до страхового стажу заявника. 
Крім того, згідно із записом трудової книжки від 21.05.1996 заявник у період з 21.05.1996 по 12.07.1999 працював в ЧП "Екофорум". До страхового стажу враховано період роботи на вказаному вище підприємстві відповідно до даних реєстру застрахованих осіб починаючи з 01.01.1998. До страхового стажу ОСОБА_1 слід зарахувати період роботи з 21.05.1996 по 31.12.1997 роки. 
Водночас, з метою надання допомоги в отриманні довідки за період роботи заявника з 09.01.1981 по 04.06.1986 просимо звернутись до ліквідатора ЗАТ "Плодоовоч" (з 31.05.2019 підприємство перебуває в стані припинення).
За результатами отримання додаткових документів ГУ ПФУ вирішено в подальшому визначити право позивача на отримання пенсії».
Листом від 22.07.2020 №2600-0314-8/100533 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до наданих позивачем документів до страхового стажу враховано періоди роботи з 01.12.1993 по 20.05.1996, з 21.05.1996 по 12.07.1999 та загальний страховий стаж становить 26 років 4 місяці 7 днів.
Не враховано до стажу період роботи з 09.01.1981 по 04.06.1986 в ЗАТ "Плодоовоч", оскільки дата видачі наказу про звільнення з роботи - 03.06.1996 не відповідає даті звільнення. Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (27 років), у призначенні пенсії позивачу  відмовлено.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія судідв зазначає нступне.
Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Отже, Порядком № 637 (п. 1) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується довідкою (копія належним чином посвідчена) ПАТ "Плодоовоч" №06/15 від 09.07.2020, яка підписана Т.В.О. голови правління В.Г. Рибаковою, що підтверджується даними ЄДР (код 01564526), ОСОБА_1 працював в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Ленінградського р-ну м. Києва з 09.01.1981 Нак. №4к від 12.01.1981. Звільнено 04.06.1986 Нак. №60к від 03.06.1986 р. та з 12.12.1986 Нак. №160к від 15.12.1986 по 20.08.1989 Нак. №146к від 22.08.89 на посаді завідуючого магазином №922. 
В той же час, Оптово-роздрібний плодокомбінат Ленінградського району в подальшому перейменовано на ПАТ "Плодоовоч".
Отже, суд першої інстанції  дійшов вірного висновку про те, що в даті видачі наказу про звільнення з роботи позивача з 03.06.1996 допущено описку, а тому суд прийшов до правильного висноку про врахування до стажу період роботи позивача з 09.01.1981 по 04.06.1986 в ЗАТ "Плодоовоч".
Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідач самостійно вирішив питання щодо решти спірних періодів трудового стажу позивача та визначив  стаж роботи на рівні 26 років 4 місяці 7 днів.
З огляну на ту обставину, що   матеріалами справи підтверджується період роботи позивача з 09.01.1981 по 04.06.1986 в ЗАТ "Плодоовоч" то даний період має бути врахований до стажу роботи, що дає право  на пенсію за вислугу років.
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язав призначити пенсію за віком. У задоволенні позовних вимог щодо визнання наявного трудового стажу роботи 40,6 років суд відмовив.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Із долученої до справи копії трудової книжки на ім`я позивача вбачається, що  дата заповнення трудової книжки на ім`я позивача з 01 грудня 1993 року.
Трудової книжки, де був би запис про роботу позивача у спірний період часу, не має.
Спірним для призначення позивачу пенсії за віком є період роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградького району м. Києва з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року.
Як зазначив відповідач в апеляційній скарзі, у наказі про звільнення позивача дата звільнення зазначена 03.06.1996 рік, що не відповідає даті звільнення. А оскільки у позивача відсутній стаж роботи 27 років, йому відмовлено у  призначенні пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що є всі підстави для зарахування до стажу роботи позивача період роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградького району м. Києва з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року, оскільки в даті видачі наказу про звільнення з роботи позивача з 02.06.1996 року допущено описку.
Отже, спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до його трудового стажу роботи, що в свою чергу дає останньому право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Проте, вирішуючи питання зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд першої інстанції не вирішив питання щодо зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу позивача, оскільки саме наявність певного стажу роботи дає право на призначення пенсії особі за віком, тоді як відмова у призначенні пенсії за віком грунтувалась на відсутності необхідного стажу роботи та неможливості зарахувати  до стажу роботи період з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати для повного захисту порушеного права позивача ч. 2 ст.9 КАС України, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградького району м. Києва з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року.
Водночас, колегія суддів не може погодитись з доводами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог стосовно часу з якого необхідно зобов`язати  відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 .
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем взагалі було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, а тому, поновлюючи порушено право позивача, суд повинен був визначитись з датою, з якої необхідно поновити порушене право, а саме зазначити дату з якої необхідно призначити  пенсію за віком. 
Згідно паспортних даних, позивач народився   ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач досяг 60 років. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності трудового стажу  з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років.

Отже, у даному випадку необхідно зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня подачі заяви про призначення пенсії, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2, як те просив позивач у позовній заяві.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві, зазначене в листі та від 22.05.2020 № 2600-0314-8/65303 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, то  суд першої інстанції вірно відмовив у їх задоволенні, як такі що є невірно обраним способом захисту порушеного права, через те, що попереднє рішення про відмову в призначенні пенсії втратило свою юридичну значимість в зв`язку зі складенням відповідачем листа від 22.07.2020 № 2600-0314-8/100533.
Також є вірним рішення суду в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання наявності загального стажу роботи ОСОБА_1 40,6 років, а саме 487 місяців, оскільки суд в межах даного позову має вирішити питання законності прийнятої відповідачем відмови у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи для призначення такої пенсії.
Окрім того, як вже зазначено судовою колегією вище, належним способом захисту  порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи  позивача період роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградького району м. Києва з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року.  Питання визначення  взагалі стажу роботи  відноситься до компетенції  відповідача, тоді як суд лише перевіряє наявність у позивача такого стажу. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині  відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 22.05.2020 року, визнання наявного трудового стажу, а також рішення щодо задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення від 22.07.2020 року слід залишити без змін. 
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року в частині вимог про зобов`язання призначити пенсію змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року наступного змісту:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві  зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період  роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградського району м. Києва  з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року та зобов`язати  призначити пенсію за віком з ІНФОРМАЦІЯ_2».
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують доводи позивача та не  містять доказів, які б свідчили, що позивач у спірний період не працював, не набув страхового стажу, а отже не має права на призначення пенсії за віком.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині  або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправіильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року в частині вимог про зобов`язання призначити пенсію змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2021 року наступного змісту:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті Леніградського району м. Києва з 09.01.1981 року по 04.06.1986 року та зобов`язати призначити  пенсію за віком з ІНФОРМАЦІЯ_2.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.