ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2021 р.           Справа№ 910/22/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Козир Т.П. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 22.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021
про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. №63236544/1 від 22.12.2020 "Про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням" 
у справі №910/22/20 (суддя Данилова М.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" 
про стягнення 1946376,77 грн,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи  за межі України до виконання зобов`язань за рішенням у справі №910/22/20.
Cудове рішення мотивоване тим, що фізична особа, яка не є боржником у виконавчому провадженні, в тому числі       керівник юридичної особи    -  боржника не може бути судом обмежена у праві виїзду за межі України ні в порядку       статті 337 ГПК України, ні в порядку пункту 19 частини 3       статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", тому подання державного виконавця задоволенню не підлягає. При цьому суд вказує на існування колізії норм права в частині суб`єкта, щодо якого судом може бути застосоване обмеження у праві виїзду за межі України в зв`язку із невиконанням рішення суду, та посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.03.2019 у справі №920/149/18  щодо пріоритетності норм ГПК України перед нормами Закону України «Про виконавче провадження» при вирішенні судом процесуальних питань розгляду справи. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду,  Приватне акціонерне товариство "Миколаївський експертно-технічний центр" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20 та ухвалити нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити. Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього відповідно до наказу №910/22/20, виданого Господарським судом міста Києва від 17.08.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" суму основного боргу у розмірі 1215421 (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 85324 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 52 коп., інфляційні витрати у розмірі 230488 (двісті тридцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 96 коп. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача.
Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що суд першої інстанції не досліджував обставини обізнаності керівника юридичної особи-боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів і майна, про необхідність виконання судового рішення та виконання законних вимог приватного виконавця; судом не було надано оцінки тієї обставини, що приватним виконавцем вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів та майна боржника, на які може бути звернено стягнення. Крім того, скаржником зазначено, що нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника у разі ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. За змістом частини 2 статті 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи-боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Скаржник вважає, що керівником юридичної особи-боржника ОСОБА_1 вживаються заходи спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань покладених на боржника судовим рішенням в межах вказаного зведеного виконавчого провадження. З метою належного забезпечення виконання вимог виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця про стягнення заборгованості з ТОВ "Інтер-Ліга", скаржник вбачає за необхідне вжиття заходів щодо обмеження керівника ТОВ "Інтер-Ліга" ОСОБА_1 у праві перетину державного кордону України до виконання зобов`язань покладених судовим рішенням на боржника. Також скаржник вказує на те, що твердження суду першої інстанції про те, що Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України" не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема ст. 337 ГПК України. Скаржник стверджує, що в даному випадку має місце факт свідомих дій боржника щодо ухилення від виконання судового рішення, тому постановлення судом судового рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є саме тим виправданим законним дієвим механізмом, який сприятиме погашенню боржником зобов`язання за наказами Господарського суду міста Києва у справі №910/22/20.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Коробенко Г.П., суддів Кравчук Г.А., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу.
09.03.2021 через канцелярію суду від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких стягувач зауважує, що у відповідності до статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україні громадян України» документами, які дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україні є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а отже будь-який громадянин України не може як керівник або, наприклад, фізична особа-підприємець, отримати паспорт виходячи із власного статусу. Такими особами паспорт громадянина України для виїзду за кордон отримується на загальних підставах виключно, як громадянами-фізичними особами. Стягувач зазначив, що господарськими судами України, для примусового виконання прийнятих ними рішень по відношенню до фізичних осіб-підприємців використовуються положення ст. 337 ГПК України, не зважаючи на те, що фізична особа, в редакції даної статті вказана без зазначення її статусу, як суб`єкта господарювання та (або) посади. 
10.03.2021 через канцелярію суду від приватного виконавця Бережного Я.В.  надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що надані приватним виконавцем докази судом першої інстанції взагалі не досліджувалися, правова оцінка не надавалась. Також зазначено про наявність підстав вважати, що керівником юридичної особи-боржника ОСОБА_1 вживаються заходи спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань покладених на боржника судовим рішенням в межах вказаного зведеного виконавчого провадження. Приватний виконавець просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20 та ухвалити нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити.      
В судове засідання апеляційної інстанції 22.04.2021 представник відповідача (боржника), керівник ТОВ «Інтер-Ліга» ОСОБА_1., приватний виконавець  не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу (стягувачу).
Також в матеріалах справи міститься конверт з копією ухвали суду апеляційної інстанції від 16.02.2021, яка надсилалася керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ліга» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , причиною повернення зазначено "за закінченням терміну зберігання ".
Також в матеріалах справи містяться конверти з копіями ухвал суду апеляційної інстанції від 11.03.2021 та 02.04.2021, які надсилалися Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" за адресами: 03134, м. Київ, пр. Корольова Академіка, 1 та 03115, м. Київ, вул. Львівська, 22а, кв. 3, причинами повернення зазначено "за закінченням терміну зберігання та за зазначеною адресою не знаходиться"; адреса 03134, м. Київ, пр. Корольова Академіка, 1 є адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.
У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).
У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали Північного апеляційного господарського суду у даній справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників відповідача (боржника), приватного виконавця, керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ліга» ОСОБА_1
В судовому засіданні представник позивача (стягувача) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20 та ухвалити нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача (стягувача), дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне. 
На розгляді Господарського суду міста Києва знаходилася справа №910/22/20 за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" про стягнення основного боргу у розмірі 1215421 (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 85324 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 52 коп., інфляційні витрати у розмірі 230488 (двісті тридцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 96 коп.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" суму основного боргу у розмірі 1215421 (один мільйон двісті п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 85324 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 52 коп., інфляційні витрати у розмірі 230488 (двісті тридцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 22968 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 53 коп.; в іншій частині позову відмовлено.
25.06.2020 Господарським судом міста Києва ухвалено додаткове рішення по справі №910/22/20, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20454, 48 грн.
17.08.2020 на виконання прийнятих рішень Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази. 
24.12.2020 до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Бережного Я.В. надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України приватний виконавець виконавчого округу в м. Києві Бережний Я.В. зазначив, що боржником не виконано рішення суду, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду боржник не вчиняє. 
Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції зазначив, що виходячи зі змісту статті 337 ГПК України     тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом лише щодо фізичної особи - боржника за невиконаним нею судовим рішенням. Таким чином в даному випадку існує колізія норм права в частині суб`єкта, щодо якого судом може бути застосоване обмеження у праві виїзду за межі України в зв`язку із невиконанням рішення суду, а тому суд  дійшов до висновку, що фізична особа, яка не є боржником у виконавчому провадженні, в тому числі       керівник юридичної особи     боржника не може бути судом обмежений у праві виїзду за межі України ні в порядку     статті 337 ГПК України, ні в порядку пункту 19 частини 3     статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".
Проте, колегія суддів вважає помилковими такі висновки місцевого суду, з огляду на наступне.
На виконанні у приватного виконавця Бережного Я.В. перебуває зведене виконавче провадження №63236544 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/22/20 про стягнення  на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" заборгованості в розмірі 1       554       203, 97 грн.; виконавче провадження №63236234 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/22/20 від 17.08.2020 про стягнення на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20       454, 48 грн. 
З доданих до подання приватним виконавцем копій документів виконавчого провадження №63236544 вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження і до звернення з поданням до Господарського суду міста Києва приватним виконавцем вчинялись виконавчі дії, направлені на належне виконання наказів Господарського суду міста Києва.
Приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку (надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом №0102416906626). 
Згідно інформаційної довідки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за номером поштового відправлення №0102416906626 встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржником не отримана. 
07.10.2020 та 21.10.2020 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів та майна боржника.
В ході провадження виконавчих дій встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб, а саме: BMW, номер кузова: НОМЕР_2 , державний номерний знак: НОМЕР_3 .
Приватним виконавцем 21.10.2020, 13.11.2020, 30.11.2020 на всі встановлені адреси керівника юридичної особи-боржника ОСОБА_1 направлено виклики та 01.12.2020 вимогу про надання транспортного засобу для проведення виконавчих дій, а саме складення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.
22.12.2020 приватним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03134, м. Київ, пр. Корольова Академіка, буд. 1. За результатами проведення виконавчих дій, а саме виходу приватного виконавця за адресою місцезнаходження юридичної особи  встановлено, що боржник, або його майно не розшукано про що складено відповідний акт приватного виконавця.
Інформацію про місцезнаходження транспортного засобу, що перебуває у розшуку керівник юридичної особи-боржника ОСОБА_1 не надає.
Також не подано декларацію про доходи боржника, будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснює, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Оглядовою перевіркою приватного виконавця обліку депозитних сум приватного виконавця встановлено, що на депозитний рахунок приватного виконавця не надходили грошові кошти за вказаним зведеним виконавчим провадженням.
Про перетин державного кордону України ОСОБА_1 свідчить повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до якого встановлено, що останній перетинав державний кордон України в період з 01.10.2020 по 14.10.2020.
Оскільки рішення суду не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, приватний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку ст. 377 ГПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі-Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до підпункту 19 пункту 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань,  покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
На виконання п. 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24 березня 2008р. №261/2008, щодо врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 р. №25-32/463 №25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду"
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Відповідно до висновків, викладених ВCУ при проведенні аналізу судової практики від 1 лютого 2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
Так, у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим із метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.
При цьому відповідно до положень ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:
- коли ця особа є боржником;
- у випадку невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.
Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.
Аналіз наведеного закону дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів, тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що     Закон України "Про виконавче провадження"     є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.
Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої     статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів,     то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме     Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного суду від  19.08.2020 у справі №910/8130/17. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що поведінка боржника щодо свідомого ухилення від виконання судового рішення у даній справі підтверджує виключність обставин, які можуть слугувати підставою для застосування обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, а тому подання приватного виконавця Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду до повного виконання ним зобов`язань за рішенням суду підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає помилковими посилання місцевого господарського суду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.03.2019 у справі №920/149/18  щодо пріоритетності норм ГПК України перед нормами Закону України "Про виконавче провадження" при вирішенні судом процесуальних питань розгляду справи, оскільки у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду надала висновок щодо співвідношення правових норм як загальної так і спеціальної в розрізі застосування статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" по відношенню до статей 339-341 ГПК України; при цьому, Великою Палатою Верховного Суду у справі №920/149/18 від 13.03.2019 не досліджувалось питання та не надавалась оцінка співвідношенню ст. 337 ГПК України ГПК України та діючих положень Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у судовому рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр"  підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20 - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу в м. Києві Бережного Я.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до повного виконання ним зобов`язань за рішенням суду у справі №910/22/20. 
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 240, 255, 267 - 271, 275, 280 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" задовольнити.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №910/22/20 скасувати.
Задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. №63236544/1 від 22.12.2020 "Про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням".
Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України керівника  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" (код ЄДРПОУ 31753495) - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" наказом Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 910/22/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" суму основного боргу у розмірі 1215421,96 грн, 3% річних у розмірі 85324,52 грн, інфляційні втрати у розмірі 230488,96 грн та судовий збір у розмірі 22968,53 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ліга" на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ з зазначенням необхідних реквізитів.
Матеріали справи №910/22/20 повернути суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 05.05.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                Т.П. Козир