Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
Провадження №22-ц/824/3359/2021                                                        Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
     17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:      Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                           Гуля В.В., Мельника Я.С.,
              при секретарі:                 Ковтун М.В.,   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами Приватного підприємства «Агроекологія» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі за позовом Приватного підприємства «Агроекологія» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2018 року ПП «Агроекологія» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просило стягнути на свою користь солідарно з ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 97 931,20 грн., 10 000,00 грн. пені, 1 000,00 грн. - 3% річних та 5 000,00 грн. інфляційних втрат, посилаючись на те, що 18 вересня 2017 року близько 09.00 год. на вул. Шевченка, 22/46 у м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля Сітроен Берлінго, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Оформлення ДТП було здійснено без виклику працівників поліції із складенням  повідомлення про ДТП у формі європротоколу, де ОСОБА_1  у графі 14 зазначив про визнання своєї вини у вчиненні даної пригоди.
На момент ДТП автомобіль Шкода Октавія, державний номерний знак     НОМЕР_2 , бувзастрахований у ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу № АК/3532327 зі строком дії до 03 квітня 2018 року.
З метою відшкодування завданого матеріального збитку позивач, як власник пошкодженого автомобіля, звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» у встановлені законом порядку та строки із заявою про виплату страхового відшкодування,однак страхова компанія без наведення причин та роз`яснення своєї позиції з посиланням на норми законодавства відмовила ПП «Агроекологія» у виплаті страхового відшкодування, хоча у встановленому порядку оглянула пошкоджений автомобіль Сітроен Берлінго,державний номерний знак   НОМЕР_1 , замовилависновок про визначення вартості матеріального збитку та повідомила за результатами складання останнього, що автомобілю Сітроен Берлінго,державний номерний знак   НОМЕР_1 , завдано матеріального збитку на суму 97 931,20 грн.
Відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є порушенням прав позивача, в зв`язку із чим він і звернувся до суду з позовом про стягнення завданого йому матеріального збитку у розмірі 97 931,20 грн., пені, визначеної ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 3% річних й інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, надавши суду відповідні розрахунки.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року у задоволенні позову ПП «Агроекологія» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ПП «Агроекологія» подавна нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Обґрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що суд першої інстанції не врахував усіх поданих ним доказів, зокрема, поданого 18 січня 2019 року ПП «Агроекологія» через канцелярію Голосіївського районного суду міста Києва оригіналу висновку експерта № 292 від 28 березня 2019 року за результатами проведення судової автотоварознавчої  експертизи. Даний доказ відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, на що суд першої інстанції уваги не звернув, дійшовши передчасного висновку про відмову в позові. 
Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» також подав на рішення суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року змінити у мотивувальній частині, що стосується висновків суду щодо безпідставності відмови відповідача позивачу у виплаті страхового відшкодування та неправомірної поведінки відповідача. В іншій частині просив рішення суду, в тому числі його резолютивну частину, залишити без змін.
В обґрунтування вимог скарги апелянт зазначив, що на спірні правовідносини поширюються норми ст. 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі  особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. З урахуванням взаємозв`язку між діями пасажира,внаслідок яких іншому учаснику дорожнього руху було завдано майнову шкоду, саме пасажир має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, ураховуючиположення статті 1166 ЦК України. Водночас цивільно-правова відповідальність пасажира Полісом АК/3532327 не забезпечена, тому ПрАТ «СК «Уніка» не повинна відшкодовувати матеріальний збиток, завданий пасажиром автомобіля Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобілю Сітроен Берлінго, державний номерний знак    НОМЕР_1 , що належить позивачу ПП «Агроекологія».
В судовому засіданні представник ПрАТ «СК «Уніка» Бортник Л.В. апеляційну скаргу страхової компанії підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав; проти задоволення апеляційної скарги ПП «Агроекологія» заперечила, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. 
Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.          
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги відповідача без задоволення та часткове задоволення скарги позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2017 року близько 09.00 год. на вул. Шевченка, 22/46 у м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ПП «Агроекологія» автомобіля Сітроен Берлінго,державний номерний знак   НОМЕР_1 , та автомобіля Шкода Октавія,державний номерний знак    НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Оформлення ДТП було здійснено без виклику працівників поліції  складенням повідомлення про ДТП у формі європротоколу, де ОСОБА_1  у графі 14 зазначив про визнання своєї вини у вчиненні даної пригоди (том 1, а.с.16).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу № АК/3532327 від 03 квітня 2017 року строком дії до 03 квітня 2018 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн. (том 1, а.с.11-12).
18 вересня 2017 року про дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Сітроен Берлінго, державний номерний знак НОМЕР_1 , ПП «Агроекологія» повідомило ПрАТ «СК «Уніка», подавши разом з цим заяву про виплату матеріального збитку (том 1, а.с.54-58).
ПрАТ «СК «Уніка» листами № 443 від 18 січня 2018 року, № 581 від 23 січня 2018 року, № 2011 від 16 березня 2018 року відмовило ПП «Агроекологія» у виплаті страхового відшкодування, оскільки під час врегулювання справи страховою компанією було встановлено, що шкода автомобілю Сітроен Берлінго, державний номерний знак    НОМЕР_1 , була заподіяна пасажиром автомобіля Шкода Октавія, державний номерний знак     НОМЕР_2 , який не має жодного відношення до експлуатації забезпеченого транспортного засобу (том 1, а.с.14, 15, 17). 
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.
Нормативне врегулювання правовідносин у сфері обов`язкового страхування автомобільного транспорту визначено ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.
У свою чергу, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний:
1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;
2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;
3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Аналогічні правові норми встановлені ст.ст. 979, 982, 988 ЦК України.
Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 ЦК України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку.
У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк).
При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:
1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;
5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) наявності інших підстав, встановлених законом.
Також договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови уздійсненні страховоївиплати, якщо це не суперечить закону.
За загальним правилом, до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 року.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.ст. 3, 5 Закону).
Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;
37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку,визначеному законом.
Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.
У свою чергу, відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі «інших підстав» допускається за відповідності таких підстав, критеріям для відмови, що визначені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування».
Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18).
Відповідно до вимог закону та умов правомірною поведінкою страховика є сприяння страхувальнику у наданні усіх документів, що підтверджують його право на отримання страхового відшкодування, зокрема надання консультацій, витребування відповідної інформації, інформування страхувальника про перелік інформації, яку потрібно надати тощо.
Натомість, ухилення від виплати страхового відшкодування за умови відсутності такої підстави у письмовій відмові, є неправомірною поведінкою страховика.
З матеріалів справи вбачається, що передбачені діючим законодавством підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутні, в зв`язку із чим позивач ПП «Агроекологія», якому завдано шкоди застрахованим ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» транспортним засобом Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_2 , має право на відшкодування збитку, зважаючи на те, що володілець застрахованого автомобіля ОСОБА_1 визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, а позивач виконав обов`язок по своєчасному поданню страховій компанії заяви на виплату страхового відшкодування. При цьому доводи представника страхової компанії про те, що в даній ситуації шкоди завдано пасажиром, який і має відшкодувати позивачу завданий матеріальний збиток, виходячи із загальних засад відшкодування шкоди, колегією суддів відхиляються, оскільки шкоди автомобілю позивача було завдано відчиненням пасажиром дверей забезпеченого ПрАТ «СК «Уніка» транспортного засобу, під керуванням володільця транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована. При цьому, водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1 визнав свою вину у даній дорожньо-транспортній пригоді.  
Таким чином, зважаючи на те, що заяву на виплату страхового відшкодування позивач подав відповідачу у встановлені законом порядку та строки, і підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у страховика не було, ПрАТ «СК «Уніка» була зобов`язана здійснити виплату відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви на страхове відшкодування, тобто не пізніше 19.12.2017 року (заяву на виплату подано позивачем 18.09.2017 року).
Щодо розміру матеріального збитку, який підлягає стягненню в зв`язку із неправомірною відмовою страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, то колегія суддів бере до уваги наданий позивачем Висновок експерта №292 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 28.03.2019 року (том 1, а.с.95-110). Даний висновок, як доказ, відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки складений експертом, який володіє спеціальними знаннями, з використанням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року, і відповідачами спростований не був, в зв`язку із чим безпідставно відхилений судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З наданого позивачем Висновку експерта №292 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 28.03.2019 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Сітроен Берлінго, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 19.03.2019 року складала 34 040 грн. 12 коп.
Враховуючи доведеність ПП «Агроекологія» розміру завданого йому матеріального збитку та зважаючи на обов`язок ПрАТ «СК «Уніка» цей збиток позивачу відшкодувати згідно умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 34 040 грн. 12 коп. матеріального збитку.
Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» порушила обов`язок по сплаті страхового відшкодування у строк, не більший 90 днів з дня подачі заяви про виплату страхового відшкодування, обґрунтованою є і вимога позивача про стягнення з відповідача пені у визначеному ним розмірі - 10 000 грн., оскільки згідно ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 
На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дія ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється на відносини щодо виплати страхового відшкодування, тому, зважаючи на те, що ПрАТ «СК «Уніка» прострочило виконання грошового зобов`язання перед ПП «Агроекологія», апеляційний суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь з відповідача 3% річних у визначеному позивачем розмірі - 1 000 грн. та інфляційних втрат в обчисленому судом розмірі - 4 842 грн. 92 коп.
Щодо вимог ПП «Агроекологія» про солідарне стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1 , то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сума завданого позивачу матеріального збитку - 34 040 грн. 12 коп., покривається страховим лімітом згідно договору - 100 000 грн., що виключає можливість відповідальності страхувальника ОСОБА_1 перед позивачем ПП «Агроекологія», оскільки  покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 року у справі № 758/2356/17-ц.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.     
Оскільки судом при ухваленні рішення допущено порушення норм процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову в позові, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення вимог позивача в частині їх пред`явлення до ПрАТ «СК «Уніка» та відмови в частині пред`явлення до страхувальника ОСОБА_1 .  
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.          
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - залишити без задоволення.
 
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агроекологія» - задовольнити частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року - скасуватита постановити по справі нове судове рішення, яким позов Приватного підприємства «Агроекологія» - задовольнити частково.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь Приватного підприємства «Агроекологія» матеріальний збиток у розмірі 34 040 грн. 12 коп., пеню у розмірі 10 000 грн.00 грн., 3% річних у розмірі 1 000 грн. 00 коп. та 4 842 грн. 92 коп. інфляційних втрат.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь Приватного підприємства «Агроекологія» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 928  грн. 50 коп.
 
В задоволенні решти позовних вимог Приватного підприємства «Агроекологія» - відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
    
     Головуючий:   
          
     Судді: