ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 р. 	Справа № 440/7412/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління  соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Петрова Л.М., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 14.01.21  по справі № 440/7412/20
за позовом      ОСОБА_1  
до     Управління  соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради та скасувати викладену у листі від 01.06.2020 (вихідний №03-2/1915) відмову у наданні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни";
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради надати ОСОБА_1 статус "Особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати посвідчення відповідного зразка;
- зобов`язати відповідача зареєструвати позивача у відділі персоніфікованого обліку пільговиків по категорії "Особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи" з 01.05.2020.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ ним отримано травму з огляду на нещасний випадок, що стався при виконанні службових обов`язків та на цій підставі 27.04.2016 встановлено другу групу інвалідності, що пов`язана з виконанням службових обов`язків. Позивач вказує, що має право на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, однак відповідач листом від 01.06.2020 №03-2/1915 відмовив у наданні ОСОБА_1 такого статусу з посиланням на те, що на випадок позивача не поширюються положення пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", адже його звільнено зі служби у поліції, тоді як цією нормою передбачено надання означеного статусу особам начальницького і рядового складу органів МВС України.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради    щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.             
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 06.10.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 08.04.2016 - у Національній поліції, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 16, 17).
Відповідно до висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень працівниками взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 роти дорожньо-патрульної служби ДАІ УМВС, затвердженого начальником УМВС України в Полтавській області - 30.09.2015 (а.с. 18-22) тілесні ушкодження отримані старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 у вигляді: ЧМТ, струсу головного мозку, травматичної припухлості м`яких тканин в потиличній ділянці голови, які утворилися від дії тупих предметів та кваліфіковано, як легкі тілесні ушкодження на підставі п. 3.9 наказу МВС України від 27.12.2002 № 1346 визнано такими, що отримані при виконанні службових обов`язків, в період проходження служби під час забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно з висновками актів № 57 форми Н-1* від 06.11.2015 та актом розслідування нещасного випадку, що стався 17.08.2015 о 12 годині 30 хвилин форми Н-5* травма отримана позивачем при виконанні службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 23-33).
Відповідно запису трудової книжки №26 позивача звільнено з Національної поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 08.04.2016 (а.с. 17).
Згідно свідоцтва про хворобу № 30-С 22.03.2016 військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» за розпорядженням УКЗ ГУНП в Полтавській області здійснила медичний огляд позивача та встановила, що закрита черепно-мозкова травма, зі струсом головного мозку (17.082015), травматична припухлість м`яких тканин в потиличній ділянці голови, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 34).
27.04.2016 міжрайонною МСЕК (м. Лубни) позивачу вперше встановлена друга група інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (а.с. 35).
Відповідно до довідки серії АВ №0560803 позивачу встановлено повторно другу групу з 05.04.2017, травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 37).
13.05.2020 позивач звернувся до Управління з заявою в якій просив видати посвідчення "особи з інвалідністю внаслідок війни" в зв`язку з продовженням групи інвалідності (а.с.51).
Листом від 01.06.2020 №03-2/1915 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки служба в Національній поліції не надає такого права. Крім того, зазначено, що з метою з`ясування належності поліцейських (колишніх поліцейських) до осіб рядового і начальницького складу МВС, а також приналежності Національної поліції України до військових формувань Мінсоцполітики зверталося до Національної поліції України за наданням роз`яснень з цих питань. За інформацією Національної поліції, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Повідомлено позивача, що Департаментом соціального захисту населення Полтавської ОДА зроблено запит по даному питанню до Міністерства у справах ветеранів України, після надання відповіді позивача буде повідомлено додатково (а.с. 41).
11.06.2020 Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради направлено лист від 01.06.2020 №03-2/1915 на адресу позивача (а.с. 40)
Не погодившись з відповіддю надану листом від 01.06.2020 №03-2/1915, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.  
Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-ХІІ).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (надалі - Порядок № 1346).
Пунктам 3.9, 3.10 Порядку №1346 встановлено, що Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху.
Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з    метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).
Право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що  відмовляючи позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідач виходив з того, що положення п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ не поширюються на осіб, які проходили службу у Національній поліції.
Проте, відповідач не врахував, що позивач у період з 06.10.2010 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано травму, що зумовила настання інвалідності, з ним трапився - 17.08.2015 у період проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора дорожнього-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного посту №3 роти ДПС ДАІ УМВС.
Так, отримана позивачем травма пов`язана з виконанням ним службових обов`язків особи рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України) та зумовила настання інвалідності, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями висновку службового розслідування від 30.09.2015, акта №57 про нещасний випадок від 06.11.2015 (форми Н-1*), акта розслідування нещасного випадку від 06.11.2015 (форми Н-5*), свідоцтва про хворобу №30-С, довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0496484   (а.с. 18-35).
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ поширюються на позивача, як на особу рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України).
Факт звільнення позивача зі служби в поліції через хворобу не впливає на обставини визнання за ним права на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки визначальним у спірних відносинах є момент отримання травми (поранення, контузії) та її зв`язок з виконанням службових обов`язків.       
Враховуючи вказане вище, дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправними.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, з урахуванням викладеного вище, з метою належного захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління  соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі №440/7412/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова