ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р.           Справа№ 910/9692/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Алданової  С.О. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 
на рішення        Господарського суду міста Києва 
від                      13.11.2020 (повний текст складено - 18.11.2020)
у справі             №910/9692/20 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом        Товариства з додатковою відповідальністю 
                        "Експрес Страхування"
до                       Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна
                          страхова компанія "Оранта"
про                      стягнення 16 415, 54 грн 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (надалі - позивач, ТДВ "Експрес Страхування") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі - відповідач, скаржник, ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення 16 415, 54 грн страхового відшкодування. 
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на приписи ст. ст. 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України тим, що у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача, однак останнім страхове відшкодування виплачено у розмірі меншому, ніж завданий збиток. 
Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 15 905, 54 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. 
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем заявлених позовних вимог, в той час як відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача. 
Так, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено права позивача, що виявилось у невиплаті суми страхового відшкодування протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також внаслідок невірної оцінки доказів. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виплачене позивачем страхове відшкодування розраховане на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №202.18.2392851 від 07.03.2018 без урахування фізичного зносу, на підставі рахунку СТО, яким також не враховано експлуатаційний знос пошкодженого автомобіля, що не відповідає приписам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому, скаржник зазначає, що згідно Визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,57 складає 23   147, 50 грн, а відтак ПАТ «НАСК «Оранта» вірно виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 22   638,03 грн (із урахуванням суми франшизи).
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О.; судді: Мартюк А.І., Алданова С.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
18.01.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в порядку виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, із обґрунтуванням причин пропуску строку апеляційного оскарження. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «НАСК «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Окрім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 262 ГПК України судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження роз`яснено право та встановлено строк для подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу із доказами його направлення іншим учасникам справи. Встановлено строк для подання заяв/клопотань, заперечень. 
Позивач у порядку ст. 263 ГПК України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що надане відповідачем Визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № НОМЕР_1 , складене фахівцем Експертно-розрахункового управління Лисим А.М. правомірно не прийняте судом першої інстанції до уваги, оскільки здійснене без особистого огляду об`єкта дослідження, що передбачено п. 5.1. Методики. 
Крім того, позивач звертає увагу, що станом на дату ДТП строк експлуатації пошкодженого автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 не перевищує 7 років, а відтак коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю. Скаржником не надано будь-яких доказів того, що кузов та/або рама транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 відновлювались ремонтом у інших подіях, ніж ДТП, яка сталася 17.08.2018.
17.02.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному більше чотирнадцяти днів, що перешкоджає розгляду справи у встановлені господарським процесуальним законодавством строки, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/224/21 від 12.04.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/9692/20.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 для розгляду апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Алданова С.О. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 справу №910/9692/20 за апеляційною скаргою ПАТ «НАСК «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 прийнято до провадження у визначеному вище складі колегії суддів та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги буде здійснюватись у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.03.2018 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником укладено Договір добровільного страхування №202.18.2392851, предметом якого є майнові інтереси, пов`язанні з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованого за даним Договором транспортного засобу - «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 .
17.08.2018 у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля "Volkswagen, Caddy" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7027124, та транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №759/13450/18 визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого   ст. 124 КУпАП.
Відповідно до Звіту №442      про оцінку транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту складає 43 509,63 грн.
З матеріалів справи вбачається, що згідно Рахунку-фактури №0000032237 від 27.08.2018 Філії «Автоцентр на Столичному» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» вартість відновлювального ремонту становить 40   169, 78 грн. 
Відповідно до страхового акту №3.18.1792-1 від 31.08.2018 позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 39 053,57 грн (40   169, 78 грн- 1116,21 грн франшиза).
Позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 39 053,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням      №ЦО03217 від 31.08.2018.
Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відповідача, що підтверджується полісом №АМ/7027124.
19.12.2018 позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 38 543,57 грн.
Відповідачем було сплачено страхове відшкодування частково в розмірі 22 638,03 грн, що підтверджується копією банківської виписки, наявної у матеріалах справи.
Оскільки відповідачем було виплачено страхове відшкодування у меншому розмірі, ніж завданий збиток, позивач повторно звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із претензією вих. №717/3.18.1792 від 07.02.2019 про відшкодування шкоди в сумі 16   415, 54 грн.
Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено виплати залишку страхового відшкодування у розмірі 16   415, 54 грн, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 15   905, 54 грн страхового відшкодування із урахуванням франшизи за полісом №АМ/7027124 у розмірі 510,00 грн.
Суд першої інстанції, оцінюючи подані докази у даній справі за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, а твердження скаржника вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Статтею 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання зобов`язань за Договором добровільного страхування №202.18.2392851 від 07.03.2018 виплатив на користь страхувальника страхове відшкодування у розмірі 39   053, 57 грн згідно Рахунку-фактури №0000032237 від 27.08.2018 (платіжне доручення №ЦО03217 від 31.08.2018).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Приписами ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Отже, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності у відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування". 
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом першої інстанції, вина особи, яка керувала транспортним засобом "Volkswagen, Caddy" реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №759/13450/18.
Частиною 6 ст. 75 ГПК України встановлено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). 
Згідно з статтею 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого   ст. 124 КУпАП, на момент настання страхового випадку була застрахована у відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7027124, ПАТ «НАСК «Оранта» є відповідальною особою за завдані збитки власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 .
Як зазначено позивачем та вбачається згідно банківської виписки, наявної у матеріалах справи, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22   638, 03 грн, тобто у розмірі меншому, ніж завданий збиток.
Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
При цьому слід враховувати, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. 
Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - Методика). 
Так, відповідно до п. 7.38 Методики, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.
Таким чином, оскільки автомобіль «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 є іноземного виробництва та станом на момент ДТП 17.08.2018 строк його експлуатації не перевищує 7 років (рік випуску 2016), коефіцієнт фізичного зносу в даному випадку дорівнює нулю.
Щодо посилань скаржника на те, що згідно з Визначенням вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № НОМЕР_1 , складеним фахівцем Експертно-розрахункового управління Лисим А.М., фізичний знос пошкодженого автомобіля складає 57%, а сума страхового відшкодування, яку відповідач має сплатити позивачу з урахуванням фізичного зносу та франшизи становить 22   638, 03 грн, слід зазначити наступне. 
Зі змісту вказаного Визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № НОМЕР_1 вбачається, що фахівець Експертно-розрахункового управління Лисий А.М. керувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003. 
Відповідно до п. 7.39 Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є:
а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);
б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));
в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;
г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;
ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.
Як зазначає скаржник у апеляційній скарзі, до дати спірної ДТП автомобіль «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 вже відновлювався на СТО, що підтверджується витягами з єдиної автоматизованої системи «Аудатекс», долученими до відзиву на позовну заяву, зокрема по даному транспортному засобу вже проводилися ремонтні роботи по складовим кузова, кабіни та рами. 
Однак, на думку колегії суддів, наявність вказаних відомостей не може бути належним доказом того, що відповідний ремонт дійсно проводився, оскільки вказана програма надає можливість встановити лише, чи проводився розрахунок вартості ремонту, що не може свідчити як про наявність достовірних відомостей щодо пошкодження автомобіля, так і про проведення його ремонту.
При цьому, згідно п. 5.1. Методики початковим етапом оцінки завданої шкоди транспортному засобу є його технічний огляд оцінювачем (експертом), який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що фахівцем Експертно-розрахункового управління Лисим А.М. був проведений особистий огляд пошкодженого транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , що передбачено п. 5.1. Методики, відтак Визначення вартості відновлювального ремонту зі зносом або без зносу № НОМЕР_1 не може вважатись належним та допустимим доказом у даній справі. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, звіт про оцінку транспортного засобу є попереднім оціночним докуменом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.
Як вже зазначалось вище, відповідно до страхового акту №3.18.1792-1 від 31.08.2018 позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 39 053,57 грн (40   169, 78 грн- 1116,21 грн франшиза).
Позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 39 053,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням      №ЦО03217 від 31.08.2018.
Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, з вирахуванням франшизи.
Оскільки відповідачем було перераховано на користь позивача лише частину страхового відшкодування, яке підлягає сплаті, у розмірі 22 638,03 грн, невиплаченим залишається страхове відшкодування у розмірі 15   905, 54 грн (39 053,57 - 22 638,03 грн - 510,00 грн франшиза). 
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2020 у справі №910/9692/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".
4. Матеріали справи №910/9692/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 22.06.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                С.О. Алданова