ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/1925/20 
Номер провадження 22-ц/816/1056/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року в складі судді Чхайла О.В., ухваленого в м. Лебедин, повний текст якого складено 07 травня 2021 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2016 року в с. Ворожба Лебединського району Сумської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 помер. Цивільно-правова відповідальність водія вказаного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно поліса №АК883638 в АТ «СК «ТАС» (приватне). У квітні 2019 року нею було подано до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування, а саме понесених витрат на спорудження нагробного пам`ятника в сумі 10400 грн. Проте, листом від 15 квітня 2019 року відповідач повідомив про призупинення прийняття рішення за поданою нею заявою до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, відкритому за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2016 року. 
Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача 10400 грн 00 коп. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на виготовлення та спорудження нагробного пам`ятника та 3000 грн 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. 
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 10400 грн 00 коп. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на виготовлення та спорудження нагробного пам`ятника, а також кошти в розмірі 3000 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. 
В апеляційній скарзі АТ «СГ «ТАС» (приватне), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність остаточного рішення по кримінальному провадженню унеможливлює встановленню обставин дорожньо-транспортної пригоди, які підлягають встановленню для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулася 08 листопада 2016 року та смертю ОСОБА_3 . Вважає, що вимоги заявлені позивачами передчасно, так як її права на отримання страхового відшкодування порушені не були. При цьому вказує, що правові висновки, викладені в постанові Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.
Крім того вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що спір виник з приводу виплати страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди, спричиненої смертю особи, а тому позивач не звільнена від сплати судового збору. Розгляд справи за позовом, який не був оплачений судовим збором, на думку відповідача, є істотним порушенням норм процесуального права. 
Наголошує на тому, що справа була розглянута з порушенням правил територіальної підсудності, товариство зверталося до суду з клопотанням про направлення справи за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва, за місцем знаходження відповідача, у задоволенні якого безпідставно було відмовлено. 
Як на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відповідач посилається також і на відмову у задоволення поданого ним клопотання про зупинення провадження по цій справі до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню, відкритого за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2016 року.
Відповідач не погоджується також із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги були заявлені в межах строків позовної давності. 
На переконання відповідача, суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не було надано доказів фактичного понесення таких витрат, а наявний в матеріалах договір про надання професійної правничої допомоги було підписано не уповноваженим представником. 
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних обставин.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 08 листопада 2016 року, близько 19 години водій ОСОБА_2 , рухаючись на автомобілі Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі «Лебедин-Суми» у напрямку м. Суми, біля території по вул. Сумська, 1 в с. Ворожба Лебединського району Сумської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті його останній помер на місці. 
Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 14).
Відповідно до висновку експерта №96, за результатами проведеної судово-медичної експертизи, експертом було встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала від отриманих в дорожньо-транспортній пригоді тілесних ушкоджень (а.с. 11-12).
З товарного чеку №205 вбачається, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_4 10400 грн за спорудження нагробного пам`ятника (а.с. 15). 
07 серпня 2019 року інспектором ВРОМ ДТП ОСОБА_5 видано довідку про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначено, що учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 08 листопада 2016 року, є автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , під керування ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність на час пригоди застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена картка» АК0883638 (а.с. 13).
04 квітня 2019 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_7 подано АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування, в якій у відповідності до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 08 листопада 2016 року, а саме понесених ОСОБА_1 витрат на спорудження пам`ятника у сумі 10400 грн (а.с. 9). 
Листом від 15 квітня 2019 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило ОСОБА_1 , що призупиняє розгляд справи, оскільки на даний час не має документального підтвердження того, що завершено кримінальне провадження. Рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання вироку суду, який набрав законної сили (а.с. 17). 
Згідно інформації, наданої СУ ГУНП в Сумській області, станом на 16 червня 2020 року досудове розслідування кримінального провадження № 12016200090000633 за фактом ДТП не закінчено (а.с. 22). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність остаточного рішення у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, не є підставою для відмови у задоволенні позову, так як страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача незалежно від наявності в діях водія застрахованого транспортного засобу вини. Відповідачем, у свою чергу, не було надано доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в результаті непереборної сили.
Судом першої інстанції також відхилено клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки за захистом свого порушеного права ОСОБА_1 звернулася у межах визначених законом строків. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги відповідача підлягають відхиленню, враховуючи наступні обставини. 
Як обґрунтовано виходив суд першої інстанції спірні правовідносини виникли з приводу виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди з участю водія ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (привтане). 
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У відповідності до положень ст. 22, 27 цього Закону, уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
За змістом ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Відповідне рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Посилання відповідача на відсутність прийнятого страховиком рішення за поданою позивачем заяви про здійснення страхового відшкодування, як на підставу для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного суду у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15.
Проведення досудового розслідування кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 листопада 2016 року, є підставою для переривання перебігу строків для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування в позасудовому порядку, а не підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування, як помилково вважає відповідач. 
Колегія суддів погоджується також із висновками суду першої інстанції, що відсутність остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні не є підставою, що унеможливлює вирішення спору між сторонами щодо страхових виплат, оскільки шкода спричинена транспортним засобом в результаті дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується незалежно від наявності чи відсутності в діях водія вини. 
       Усупереч доводам апеляційної скарги, причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою та смертю потерпілого ОСОБА_3 підтверджується висновком проведеної судово-медичної експертизи. 
Посилання відповідача на постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року по справі №515/638/19 є безпідставними, оскільки виходячи з положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом враховуються висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, а не апеляційних судів. Обставини, встановлені у вказаній постанові апеляційного суду не мають преюдиційного значення під час розгляду даної справи. 
       Колегією суддів не встановлено також істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які вказує відповідач у доводах апеляційної скарги, зокрема, несплати судового збору позивачем та порушення територіальної підступності, виходячи з наступних обставин. 
       Як уже зазначалося, спір виник з приводу відшкодування страховиком шкоди заподіяної смертю потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ст.ст. 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
       Отже, виходячи з положень ст. 27, 28 ЦПК України даний позов, за вибором позивача, міг бути пред`явлений за місцезнаходження юридичної особи (Святошинський районний суд м. Києва) або за зареєстрований місцем проживання позивача чи місцем заподіяння шкоди (Лебединським районним судом Сумської області). 
       Також, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.
       Більш того, вирішення судом позову, який не було оплачено судовим збором, не є істотним порушенням норм процесуального права, яке у силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. 
       Щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності, то як обґрунтовано вказував суд першої інстанції позивачем визначений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом пропущено не було. 
       Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи вбачається, дорожньо-транспортна пригода відбулася 08 листопада 2016 року, витрати на спорудження нагробного пам`ятника позивач понесла 20 листопада 2018 року, після чого у межах визначених пунктом 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.
       Колегія суддів погоджується також із рішенням суду в частині розподілу понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
       Зокрема, позивачу під час розгляду справи в суді першої інстанції правнича допомога надавалася адвокатом Стефківським В.І., згідно ордеру на надання правничої допомоги, виданого адвокатським об`єднанням «Автопоміч» на підставі укладеного договору про надання професійної правничої допомоги від 26 серпня 2020 року за №0259-ц (а.с. 28, 29, 30).
Вказаний договір від імені ОСОБА_1 було підписано її представником ОСОБА_8 , яка діяла в межах наданих їй повноважень відповідно до довіреності, виданої ОСОБА_1 (а.с. 24). 
Додатком №1 до вказаного договору від 26 серпня 2020 року сторони узгодили, що плата за надані адвокатом послуги на виконання договору про надання правничої допомоги становить 1000 грн за годину роботи. 
Відповідно до детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 12 жовтня 2020 року, загальна кількість витраченого часу, яка полягала у правовому аналізі (документів) по справі, опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між відповідачем та позивачем, формуванні правової позиції по веденню справи, аналізу судової практики, написання, підготовка та надсилання позовної заяви з додатками становить 3 години, відповідно вартість наданих послуг становить 3000 грн. 
       Таким чином, з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України, а саме те, що розподілу підлягає, як сплачена, так і та, що підлягає сплаті вартість витрат на правничу допомогу, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано, за результати розгляду справи, стягнув з відповідача узгоджений сторонами договору розмір витрат за надану правничу допомогу. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                      О.І. Собина

Судді:                                                                                      В.І. Криворотенко        

                                                                Т.А. Левченко