ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 308/670/20 пров. № А/857/1007/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Крегул М.М.,
час ухвалення рішення: 14:51:04,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення: 25.11.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про порушення митних правил від 04.12.2019 року у справі № 4324/30500/19, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі триста відсотків несплаченої суми митних платежів 260870,01 грн та суму витрат 1166,14 грн. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що згідно листа посольства України в Чеській Республіці №61313/17-531/3-2580 від 10.10.2019 року слідує, що за інформацією баз даних реєстру консульських дій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Посольства України в Чеській Республіці з клопотанням про оформлення постійного місця проживання в Чехії не звертався, на постійному консульському обліку не перебуває. Також в листі зазначено, що підпис про прийняття на постійний консульський облік в паспорті ОСОБА_1 не належить жодному з працівників консульського відділу посольства України в Чехії.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що основним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є постійне проживання, а не громадянство. Скаржник вказує, що має постійне місце проживання в Республіці Чехії, працевлаштований там і має постійний заробіток.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до митного контролю громадянин України ОСОБА_1 , як підставу для переміщення через митний кордон України транспортного засобу, надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 14.08.18 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 08.05.15. Легковий автомобіль «VW Golf», реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , на підставі відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 08.05.15, зазначено «Постійне проживання», «Прийнятий на консульський облік у консульському відділі Посольства України в Чеській Республіці» датовані 17.12.18, заявлявся громадянином ОСОБА_1 в митному режимі, як «тимчасове ввезення» терміном до одного року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. 
Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України регламентується ст. 380 Митного кодексу України.
Так, ч. ч. 1, 2 ст. 380 Митного кодексу України визначено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. 
Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами. 
В свою чергу, для громадян-резидентів зазначеною статтею передбачено інші умови ввезення транспортних засобів особистого користування.
Так, згідно з ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. 
Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. 
Як описано вище, легковий автомобіль «VW Golf», реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , на підставі відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 08.05.15, зазначено «Постійне проживання», «Прийнятий на консульський облік у консульському відділі Посольства України в Чеській Республіці» датовані 17.12.18, заявлявся громадянином ОСОБА_1 в митному режимі, як «тимчасове ввезення» терміном до одного року.
Водночас, як вбачається із змісту оскарженої постанови, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, а саме у тому, що він 08.05.15 року ввіз на територію України зазначений вище автомобіль в режимі «Тимчасове ввезення терміном до одного року» без законних на те підстав. Зокрема, в ході проведених Управлінням протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Закарпатської митниці ДФС аналітично-пошукових заходів було направлено запит до Посольства України в Чеській Республіці та отримано відповідь першого секретаря з консульських питань про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Посольства України в Чеській Республіці з клопотанням про оформлення постійного місця проживання в Чехії не звертався, на постійному консульському обліку не перебуває. Також в листі зазначено, що підпис про прийняття на постійний консульський облік в паспорті ОСОБА_1 не належить жодному з працівників консульського відділу посольства України в Чехії.
Отже, для вирішення питання наявності чи відсутності у ОСОБА_1 у спірному випадку права ввозити транспортний засіб особистого користування у вказаному режимі визначальною є обставина, чи позивач є нерезидентом в розумінні норм Митного кодексу України. Про це також правильно вказав суд першої інстанції, зазначивши, що необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України. 
Статтею 4 Митного кодексу України визначено: нерезиденти – це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України; резиденти – це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном; місце проживання – це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом). 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, визначальним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є його постійне місце проживання, а не його громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.
Разом з тим, як описано вище, згідно листа посольства України в Чеській Республіці №61313/17-531/3-2580 від 10.10.2019 року слідує, що за інформацією баз даних реєстру консульських дій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Посольства України в Чеській Республіці з клопотанням про оформлення постійного місця проживання в Чехії не звертався, на постійному консульському обліку не перебуває. Також в листі зазначено, що підпис про прийняття на постійний консульський облік в паспорті ОСОБА_1 не належить жодному з працівників консульського відділу посольства України в Чехії.
Наведеними вище письмовими доказами належним чином та безумовно підтверджено, що ОСОБА_1 не був у встановленому законодавством порядку взятий на консульський облік в Посольстві України в Чеській Республіці та не отримав права на постійне місце проживання на території Чеської Республіки. А самі по собі відмітки про це в паспорті для виїзду за кордом жодним чином не підтверджують такого статусу позивача, оскільки в ході судового розгляду справи на підставі належних, достовірних та достатніх доказів встановлено факт підроблення таких відміток, а саме внесення їх неуповноваженими особами та не в установленому законом порядку. Отже, відмітки в паспорті позивача «Постійне проживання» та «Прийнятий на консульський облік» не мають жодної юридичної сили. 
Додатково колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене вище, позивач не підпадає під ознаки нерезидента в розумінні ст. 4 Митного кодексу України. Відповідно, у спірному випадку у позивача було відсутнє право ввозити зазначений вище автомобіль в режимі «Тимчасове ввезення терміном до одного року» без сплати митних платежів як автомобіль особистого користування. 
Щодо посилання скаржника на ту обставину, що транспортний засіб був ввезений в режимі тимчасового ввезення до 1 року з погодження митного органу, колегія суддів зазначає, що пропуск митницею автомобіля в цьому режимі сам по собі не свідчить про наявність у позивача такого права, зважаючи, що відповідні обставини на час оформлення цього автомобіля не були відомі митному органу, а здобуті пізніше у встановленому законом порядку та спосіб. 
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. 
Згідно з ч. 1 ст. 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, серед іншого: протоколом про порушення митних правил, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією.
Зважаючи на положення наведених статей Митного кодексу України, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_1 у спірних правовідносинах підпадають під визначення порушення митних правил і таке порушення встановлене і доведене належними і достатніми доказами. 
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувана постанова про порушення митних правил від 04.12.2019 року у справі № 4324/30500/19 є правомірною та мотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –                              

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2020 року у справі № 308/670/20 залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 07.06.21 р.