Справа № 297/1192/19

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – адвоката Пуканича Е. В, розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2019 року провадження у справі за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП щодо 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
       
Згідно постанови, ОСОБА_1 , який обіймав посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області до 01 грудня 2017 року, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та який є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно підпункту з) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» у порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного Закону, пункту 2 Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 2 «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 № 958/29088 із змінами, внесеними згідно з Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 1 від 18.08.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2016 № 1153/29283, будучи звільненим зі служби з 01.12.2017 за власним бажанням, несвоєчасно, без поважних причин, а саме лише 14.12.2017 опублікував на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Стверджує, що ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи та не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, а копію постанови отримав 07.07.2020, що свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин. Зазначає, що посилання на рішення НАЗК від 11.08.2016 № 3 «Роз`яснення щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» є необґрунтованим, оскільки таке носить рекомендаційний характер та не може суперечити ЗУ «Про запобігання корупції», а також є підзаконним нормативно-правовим актом. Посилається на те, що додані до протоколу матеріали не містять відомостей про проведення НАЗК відповідної перевірки щодо ОСОБА_1 та направлення НАЗК відповідного повідомлення Департаменту захисту економіки Національної поліції України, що свідчить про те, що всі дії щодо збирання доказів у даній справі проведені не уповноваженим органом. Зазначає, що протокол щодо ОСОБА_1 складено після спливу значного часу з моменту виявлення правопорушення, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП. Також вказує на те, що працівники Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не є уповноваженими посадовими особами на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, з огляду на те, що наказ НПУ від 09.11.2015 № 83 «Про затвердження Положення про Департамент внутрішньої безпеки НПУ», який наділяє працівників Департаменту ВБ НПУ відповідними повноваженнями, не пройшов державну реєстрацію, а отже – не набрав чинності. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 – адвоката Пуканича Е. В., який підтримав доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги такі факти та обставини. 

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не брав участь у розгляді судом першої інстанції справи, і при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце такого розгляду. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови. Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про поважність причин пропуску строку на оскарження судового рішення, оскільки копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 07.07.2020, є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами. 

У зв`язку з чим, із метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу – поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється. 

Висновок суду першої інстанції про те, що на момент розгляду справи щодо ОСОБА_1 сплив передбачений ч. 3 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, є таким, що ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КУпАП у редакції чинній на момент вчинення ОСОБА_1 діянь, які ставляться йому в провину, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом трох місяців із дня його виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що діяння мало місце 02.12.2017, протокол складено 15.01.2019, а справа надійшла до Мукачівського міськрайонного суду 16.07.2019.

З огляду на те, що висновок суду першої інстанції у частині закриття провадження за спливом строку давності накладення адміністративного стягнення не оспорюється, що за відсутності апеляційних скарг учасників судового провадження, які мають право на оскарження судового рішення з підстав погіршення права особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, погоджується з викладеними у судовому рішенні висновками щодо строків накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини щодо розумних строків у судових справах, а також роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2017 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», і дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання на рішення НАЗК від 11.08.2016 № 3 «Роз`яснення щодо застосування окремих положень ЗУ «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» є необґрунтованим, оскільки таке носить рекомендаційний характер та не може суперечити ЗУ «Про запобігання корупції», а також є підзаконним нормативно-правовим актом, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодними чином не впливають на факт вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто несвоєчасного подання декларації після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Зазначені в протоколі обставини щодо вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП правопорушення підтверджуються доданими до протоколу доказами: рапортом о/у ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України від 04.01.2019 (а. с. 7); Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 28.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора сектору реагування ПП № 3 Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області за власним бажанням (а. с. 8); повідомленням про факт неподання ОСОБА_1 декларації (а. с. 9); розпискою ОСОБА_1 , з якої убачається, що ОСОБА_1 роз`яснено необхідність подання декларації після звільнення (а. с. 10); скріншотом із Реєстру декларацій, з якого вбачається, що ОСОБА_1 декларація подана лише 14.12.2017 (а. с. 11); рапортом о/у ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України від 03.06.2019 (а. с. 53).

Як такі, що будь-яким чином не спростовують факту неподання ОСОБА_1 у встановлений законодавством строк декларації після звільнення з посади, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що додані до протоколу матеріали не містять відомостей про проведення НАЗК відповідної перевірки щодо ОСОБА_1 та направлення НАЗК відповідного повідомлення Департаменту захисту економіки Національної поліції України.
Доводи апеляційної скарги про те, що всі дії щодо збирання доказів у даній справі проведені не уповноваженим органом, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Посилання на те, що працівники Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не є уповноваженими посадовими особами на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, з огляду на те, що наказ НПУ від 09.11.2015 № 83 «Про затвердження Положення про Департамент внутрішньої безпеки НПУ», який наділяє працівників Департаменту ВБ НПУ відповідними повноваженнями, не пройшов державну реєстрацію, а отже – не набрав чинності, - апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, безпідставні й такі, що не свідчать про те, що на момент виявлення вчинених ОСОБА_1 дій, пов`язаних із корупцією, та складання щодо нього протоколу, працівники ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України не були уповноваженими особами на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд також бере до уваги і те, що статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» органи поліції віднесено до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, а відповідно до статті 255 КУпАП органи внутрішніх справ (Національної поліції) уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, і при цьому, апеляційним судом не встановлено порушення порядку збирання доказів у підтвердження факту вчиненого ОСОБА_1 діяння, яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що оперуповноважений ВОР Закарпатського управління ДВБ НП України Чепис В. С. був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу; що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення чи фальсифікації протоколу; що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – на такі дані не вказується як в апеляційній скарзі, так і не вказувала сторона захисту під час розгляду справи апеляційним судом, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що оперуповноважений ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Із вищенаведених підстав, як такі, що жодним чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП діянь, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що протокол щодо ОСОБА_1 складено після спливу значного часу з моменту виявлення правопорушення, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП. 

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП правопорушення, апеляційний суд визнає спростованими, а вимогу про закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП відхиляє як необґрунтовану й безпідставну.

Пунктом 7 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова суду першої інстанції про закриття провадження у справі за спливом строків накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідає вимогам закону, в зв`язку із чим, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.    

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази; положення ст. 294 КУпАП у частині перегляду справи апеляційним судом у межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя  І. В. Стан