22-ц/804/550/21 
                                                                                2-485/11 
                                               
                                                                            Єдиний унікальний номер 2-485/11
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/550/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м   У к р а ї н и

07 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                   головуючого Биліни Т.І.
                   суддів Мальцевої Є.Є., Лопатіної М.Ю.,               
                   за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,
учасники справи:  
особа, яка подала скаргу - боржник  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Євген Борисович, 
         стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2021 року, у складі суду Козлова Д.О., повний текст судового рішення складено 18 лютого 2021 року, по цивільній справі за скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Євгена Борисовича, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст заяви
25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б., зацікавлена  особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».
Скарга мотивована тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. від 31 грудня 2020 року було повернуто стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал» виконавчий лист № 2-485/11 від 11 липня 2011 року (виконавче провадження № 61947664), виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 23353,70 доларів США, та скасовано заходи примусового виконання рішення. Вказану постанову заявник отримала 11 січня 2021 року. Не погодившись з вказаним, просила визнати  дії приватного виконавця незаконними, постанову про повернення виконавчого листа стягувачу скасувати, зобов`язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження. В обґрунтування зазначила, що Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 21 квітня 2011 року постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором № 11387927000 від 5 вересня 2008 року в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент постановлення рішення дорівнює 186021,56 грн. Виконання рішення здійснював Орджонікідзевський ВДВС (наразі - Лівобережний ВДВС), виконавче провадження №28214723. Із заробітної плати боржників здійснювалося утримання. У зв`язку із повним фактичним виконанням рішення, шляхом стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» усієї суми боргу за виконавчим листом № 2-485/11 виданим 11 липня 2011 року, постановою головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі 5 жовтня 2020 року виконавче провадження було закінчено. З метою уникнення подвійного стягнення суми боргу вона направила приватному виконавцю Горелик Є. Б., заяви 5 грудня 2020 року та 17 грудня 2020 року з вимогою винести постанови про закінчення виконавчого провадження № 61947664 у зв`язку з повним виконанням виконавчого листа № 2-485/11 від 11 липня 2011 року. Вимога залишилась без задоволення, натомість винесена  постанова від 31 грудня 2020 року про повернення виконавчого листа стягувачу, яка надає можливість стягувачу стягнути суму боргу за рішенням суду повторно. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було погашено заборгованість перед ТОВ «Вердикт капітал» в сумі 186021,56 грн., що відповідає еквіваленту в національній валюті за курсом НБУ на момент винесення рішення судом 21 квітня 2011 року. Проте стягнення за виконавчим листом № 1-485 від 11 липня 2011 року, визначено в сумі 23353,70 доларів США. Оскільки заявник не надала доказів повного погашення заборгованості перед ТОВ «Вердикт капітал» в доларах, приватний виконавець Горелик Є. Б. правомірно виніс постанову від 31 грудня 2020 року про повернення ТОВ «Вердикт капітал» виконавчого документа на підставі письмової заяви останнього.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права просила її скасувати, та постановити нову, якою задовольнити вимоги її скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що постанова державного виконавця від 05.10.2020 року (ВП 28216761), якою було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-485/11 від 11.07.2011 року є дійсною та сторонами виконавчого провадження у встановлені законом строки не оскаржувалась, тому безпідставні висновки суду першої інстанції, що постанова про закінчення виконавчого провадження   була винесена виконавцем передчасно. Станом на березень 2021 року стягувач вже отримав всю суму боргу за виконавчим листом №2-485/11 від 11.07.2011 року, про що свідчить діюча постанова державного виконавця від 05.10.2020 року (ВП 28216761), якою було закінчено виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та повернуто виконавчий лист до суду, який його видав. Наразі в провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа №265/7485/20 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту, в якій стягувач визнав, що кінцевою датою отримання ним суми боргу є саме 05.10.2020 року та розрахував з цієї дати з урахуванням трирічного строку позовної давності ще суму боргу в розмірі 169 212,65грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000грн. Проте, оскільки вона не може захистити свої права хоча би щодо питання повного погашення нею та ОСОБА_2 суми боргу за рішенням суду у справі №2-485/11, стягувач, який вже повністю отримав суму боргу, яка включала тіло кредиту, відсотки та пеню, має можливість продовжити стягнення. 

Доводи і заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила їх задовольнити. 
Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. та  представник ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та  місце розгляду справи попереджені належним чином підтвердженням чого є рекомендовані  повідомлення про вручення поштового відправлення.
Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду  справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю - доповідача, заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.   
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
21 квітня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя винесено рішення, яке набуло чинності 1 травня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором № 11387927000 від 5 вересня 2008 року в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 186021 (сто вісімдесят шість тисяч двадцять одна) грн. 56 коп., та вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою від 5 жовтня 2020 року державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в рамках виконавчого провадження № 28216761 з примусового виконання виконавчого листа № 2-485, виданого 11 липня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСіббанк» (новий стягувач - ТОВ «Вердикт капітал») боргу за кредитним договором в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 186021,56 грн., було закінчено, виконавчий документ повернуто суду, внаслідок його фактичного виконання.
За інформацією Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавче провадження № 28214723 про солідарне стягнення боргу за виконавчим листом № 1-485 від 11 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» також було завершено.
Постановою від 31 грудня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. в рамках виконавчого провадження № 61947664 виконавчий лист № 2-485/11 від 11 липня 2011 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСіббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 23353,70 доларів США зі скасуванням заходів примусового виконання рішення було повернуто стягувачу, ТОВ «Вердикт Капітал» без виконання, на підставі його заяви,  та зазначено, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання повторно в строк до 21 грудня 2023 року.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.451 ЦПК України).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст 3, ч.3 ч.5 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно із ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Із матеріалів справи, а саме із відзиву на скаргу вбачається, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі заяви стягувача представника ТОВ «Вердикт Капітал». До заяви був долучений оригінал виконавчого листа № 2-485, виданий 11 липня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення солідарно  заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСіббанк» (новий стягувач - ТОВ «Вердикт капітал») боргу за кредитним договором в сумі 23353,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення становило 186021,56 грн. Згідно запису у виконавчому листі, засвідченому 02.03.2020 року печаткою Лівобережного відділу ДВС м.Маріуполя, за підписом головного державного виконавця  Капустинської О.А.,  п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не утримані в повному обсязі АСВП 28214723/2. Будь які посилання на погашення заборгованості або часткове виконання рішення  суду у будь якій сумі у виконавчому листі відсутні. У грудні 2020 року від стягувача надійшла заява  про повернення виконавчого документу.(а.с.31-34)
З наведеного вбачається, що приватний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у  відповідності до вимог вище перелічених норм закону.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що постанова державного виконавця від 05.10.2020 року (ВП 28216761), якою було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-485/11 від 11.07.2011 року є дійсною та сторонами виконавчого провадження у встановлені законом строки не оскаржувалась непереконливі.
До матеріалів справи заявником долучена  копія постанови  від  05.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №28216761 відносно боржника ОСОБА_2 , в той же час заявник просить суд скасувати постанову приватного виконавця  Гореліка Є.Б. про повернення  виконавчого документа стягувачу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . (а.с.10)
Тобто постанова про закінчення виконавчого провадження та постанова про повернення виконавчого документа стягувачу стосується різних боржників.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог скарги в частині скасування постанови приватного виконавця від 31.12.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки вказаний захід здійснено у відповідності до вимог ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Крім того суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог  про зобов`язання приватного виконавця  Гореліка Є.Б. винести постанову про закінчення виконавчого провадження по вказаному виконавчому листу, бо якби заборгованість була погашена в повному обсязі, виконавчий лист був би повернутий до суду, а не стягувачу.
Крім того з відзиву  приватного виконавця  вбачається, що виконавчий лист не містить повної інформації про погашення боргу, або вказана інформація викладена нерозбірливим почерком, тому заявник не позбавлена можливості отримати у державного виконавця вичерпну інформацію щодо погашення боргу, з метою запобігти можливості його повторного пред`явлення до виконання.   
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2021 року, а тому не стали підставою для висновків колегії суддів апеляційної інстанції про необхідність її скасування.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що  суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 12 квітня 2021 року.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         Є.Є. Мальцева

          М.Ю. Лопатіна