УХВАЛА

08 червня 2021 року 
Київ
справа №800/514/16
адміністративне провадження №Зі/9901/54/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзного Ігоря Вікторовича у справі №800/514/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
У провадженні Верховного Суду перебуває справа №800/514/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови. 
07 червня 2021 року представник позивача подав заяви про відвід суддів Верховного Суду Кравчука Володимира Миколайовича ,  Бучик Анни Юріїівни , Стародуба Олександра Павловича , Желєзного Ігоря Вікторовича, Чиркіна Сергія Миколайовича, визначених для розгляду цієї справи з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Верховний Суд ухвалою від 07.06.2021 дійшов висновку про необґрунтованість заявлених відводів та в порядку частини четвертої статті 40 КАС України передав заяви про відвід на автоматизований розподіл для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України, судді, який вирішуватиме питання про відводи за зазначеними заявами. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 заяву про відвід судді Желєзного І.В. у справі №800/514/16 передано для вирішення судді Радишевській О.Р.
Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Заяву про відвід судді Желєзного І.В. мотивована тим, що у процесі призначення суддів Верховного Суду у межах внутрішньої системи порушено принцип верховенства права, оскільки під час здійснення повноважень членами ВККС України Лукашем Т.В. і Козловим А.Г. і прийняттям ними відповідних рішень, останні не відповідали вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII). Так, Лукаш Т.В. на час виконання повноважень члена ВККС України не зупинив адвокатську діяльність. Водночас Козлов А.Г. на час виконання повноважень члена ВККС України не підтвердив належним чином необхідний стаж професійної діяльності, адже відомості про нього як адвоката відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України. Указане, на думку заявника, ставить під сумнів справедливість призначення суддів Верховного Суду.
Представник позивача уважає, що суддя Верховного Суду Желєзний І.В. не може відповідати принципам неупередженості та справедливості, оскільки його призначення відбулося за участю членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не відповідали вимогам закону.
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Заявник зазначає, що наявність упередженості, указаної у заяві про відвід суддів, установлена ним за об`єктивним критерієм, який він визначив, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, прийняті у справах «Мікалефф проти Мальти» (рішення від 15.11.2009 «Micallef v. Malta», заява №17056/06); «Межнаріч проти Хорватії» (рішення від 15.07.2005 «Meznaric v. Croatia», заява №71615/01), «Ветштайн проти Швейцарії» (рішення від 28.10.1998 «Wettstein v. Switzerland», заява №33958/96), «Лавентс проти Латвії» (рішення від 28.11.2002 «Lavents v. Latvia», заява №33958/96); «Анрі Астрадсон проти Ісландії» (рішення від 12.03.2019 «ANDRI АSTRАРSSON v. ICELAND», заява №26374/18) тощо.
Однак, надаючи оцінку об`єктивності судді під час учинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялися суддею дії, які можуть стати причиною для позбавлення його права брати участь в судовому засіданні та приймати рішення у справах.
Перед розглядом справи суддя повинен утриматися від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно  певної  особи чи питання.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Водночас вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.
Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Проте наведені заявником доводи у заяві, за яких, на його думку, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ним дій, які б свідчили про його упередженість чи ставить під сумнів безсторонність судді не наведено. Доводи заяви не дають підстав для висновку про існування причинно-наслідкового зв`язку між дотриманням Лукашем Т.В. і Козловим А.Г. вимог законодавства та професійною діяльністю судді Желєзного І.В.
Наведене спростовує викладені у заяві доводи про те, що суддя не може відповідати принципам неупередженості, зокрема за об`єктивним критерієм.
Отже, посилання заявника на упередженість судді Желєзного І.В. з тих підстав, що при вирішенні питання про призначення і проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду в прийнятті відповідних рішень брали участь члени ВККС України - Лукаш Т.В. і Козлов А.Г. , які, на думку заявника, на час виконання таких повноважень не відповідали вимогам Закону №1402-VIII, не є об`єктивно обґрунтованими. Такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявника обставин.
Суд звертає увагу на відсутність інших підстав, передбачених статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Желєзного І.В. і викликали необхідність його відводу.
З урахуванням зазначеного, обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід немає.
Керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 256 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзного Ігоря Вікторовича у справі №800/514/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                          О.Р. Радишевська