ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31831/20                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                 Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову відповідача щодо врахування до призначеної пенсії позивачу усіх сум складових грошового забезпечення, які були йому нараховані, у тому числі: щомісячної додаткової грошової винагороди та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (премія згідно статті 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога за безпосередню участь в АТО, винагорода за безперервну вислугу років) за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2018 року за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням, які входили до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з моменту її призначення з урахуванням усіх сум складових грошового забезпечення, які були йому нараховані, у тому числі: щомісячної додаткової грошової винагороди та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (премія згідно статті 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога за безпосередню участь в АТО, винагорода за безперервну вислугу років) за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2018 року за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням, які входили до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія з урахуванням довідки № 305/553 від 23 липня 2020 року, виданої Фінансовим управління Генерального штабу Збройних Сил України, і виплатити йому різницю, що утворилась з моменту призначеної пенсії до моменту фактичного перерахунку;
- зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру та виплатити різницю, що утворилась з моменту призначення пенсії до моменту перерахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням доплат до його попереднього розміру пенсії, а саме: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з яких сплачено єдиний соціальний внесок.
Крім того, позивач вважає, що застосування до нього положень частини сьомої  статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, є протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. 
За твердженнями позивача, додаткові виплати, які заявлені ним для включення до складу грошового забезпечення, мають постійний характер, з них сплачувалися внески до органів пенсійного забезпечення, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, тому мають зараховуватися до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії, не залежно від того, чи входять вони до структури грошового забезпечення.
Також позивач не погоджується з підставами обмеження пенсії максимальним розміром, посилається при цьому на норми Конституції України, а також рішення Коституційного Суду України.   
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
ГУ ПФУ у Київській області подано відзив на апеляційну скаргу, зазначено, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, грощова допомога за безпосередню участьв АТО, винагорода за безперервну вислугу років не є додатковими видами грошового забезпечення у розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист війсмьковослужбовців та членів їх сімей», а відносяться до інших соціальних гарантій, що надаться військовослужбовцям та членам їхніх сімей.
Окрім іншого відповідач звертає увагу на те, що Верховним Судом у справі №522/2738/17 вже сформовано правовий висновок, згідно якого факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону №2262-ХІІ, який є вичерпним. 
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,    ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника управління забезпечення технічними засобами та ремонту - заступника начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України Тилу Збройних Сил України.
Згідно з наказом начальника командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 серпня 2018 року № 159 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 14 серпня 2018 року № 496.
Після звільнення з військової служби в запас з 22 серпня 2018 року позивача взято на пенсійний облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Загальний розмір пенсії позивача обраховано відповідно до відомостей про його грошове забезпечення, вказаних у грошовому атестаті форми № 2 серії ЗУ № 383746, виданого Фінансовим управління Генерального штабу Збройних Сил України (для обчислення пенсії з основних видів грошового забезпечення перед звільненням) та довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 23 серпня 2018 року № 305/636 (виданої за період з березня 2018 року по липень 2018 року) (для обчислення пенсії з додаткових видів грошового забезпечення перед звільненням за 7 останніх місяців служби підряд перед звільненням).
Відповідно до грошового атестату грошове забезпечення, з якого обчислювалась пенсія позивача, складалось з:
- окладу за військовим званням; 
- посадового окладу; 
- надбавки за вислугу років; 
- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме: надбавки за ОПС; надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці); 
- премія.
Такі ж складові увійшли до довідки до складу грошового забезпечення, з якого обчислено позивачу пенсію. 
Надалі фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України видано позивачу довідку про розмір грошового забезпечення за період з серпня 2016 року по липень 2018 року від 23 липня 2020 року № 305/553, в якій, окрім вище перелічених видів грошового забезпечення, вказано щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, а саме: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; одноразова премія згідно Дисциплінарного статуту ЗСУ, винагорода за тривалість безперервної військової служби, винагорода за участь в АТО.
Із зазначеною довідкою від 23 липня 2020 року № 305/553 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Проте, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28 жовтня 2020 року № 1000-0203-8/87392 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що  статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  та  пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393  не передбачено таких видів грошового забезпечення, як щомісячна додаткова грошова винагорода, одноразові додаткові види грошового забезпечення, премії, та їх не може бути враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії.
Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся з адміністратитвним позовом до суду, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 29 березня 2021 року.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої      статті 19 Конституції України     органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією     та законами України.
Частиною другою      статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України     передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією     та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої      статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України     доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою      статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України     належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами      статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України     передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1      статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених      статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2      статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої  статті 46 Конституції України     громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої      статті 92 Конституції України     основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби регулюються  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII  (далі - Закон 2262-ХІІ).
Статтею 63 Закону № 2262-XII  визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону  провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього  Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього  Закону. Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього  Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим  Законом  пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Частиною першою  статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою  статті 9 Закону № 2011-XII  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною першою  статті 15 Закону № 2011-XII  визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.
Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3  ст.43 Закону № 2262-XII).
Відповідно до пункту 7  постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Таким чином,  Закон № 2262-XII, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного  статтею 43 Закону №2262-ХІІ, який є вичерпним.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.
З довідки про розмір грошового забезпечення від 23 липня 2020 року №305/553, яка міститься в матеріалах справи, вбачажться, що за період з серпня 2016 року по липень 2018 року позивачу виплачувалась грошова допомога на оздоровлення у серпні 2016 року, квітні 2017 року, лютому 2018 року, березні 2018 року; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачена у грудні 2016 року та у грудні 2017 року, одноразова премія згідно статуту ЗСУ нарахована і виплачена у грудні 2016 року, у серпні 2017 року, у жовтні 2017 року, у грудні 2017 року, надбавка за безпереревну службу виплачувалась у вересні 2017 року, надбавка за участь в АТО виплачувалась у жовтні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, червні 2017 року. 
Окрім того, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась лише з серпня 2016 року по березень 2018 року, тобто також не мала постійного характеру.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку такі види грошового забезпечення, як щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова премія згідно статуту ЗСУ, надбавка за безперервну службу, надбавка за участь в АТО, не є щомісячними виплатами або такими, що виплачуються раз на місяць та входять до структури заробітної плати, а тому правові підстави для їх врахування при обчисленні пенсії позивача відсутні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову у здійсненні перерахунку з урахуванням усіх доплат та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з моменту її призначення з урахуванням одноразових виплат (щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова премія згідно статуту ЗСУ, надбавка за безперервну службу, надбавка за участь в АТО) задоволенню не підлягають.
Стосовно тих тверджень позивача, що  його пенсія не підлягає обмеженню граничним розміром, колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначена позивачу  з 22.08.2018 року.
Згідно з частиною сьомою  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  в редакції  Закону від 24 грудня 2015 року № 911-VIII  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення  Закону № 2262-XII  зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Згідно пункту 2 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016  положення частини сьомої  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень  цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій  статті 43 Закону № 2262-XII  слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
При цьому, буквальне розуміння змін внесених  Законом №1774-VIII  з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у  Законі №2262-XII  відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Отже, протягом 2017-2019 років  стаття 43 Закону №2262-XII  не передбачала і не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже, внесені  Законом №1774-VIII  до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Водночас, відповідно до  статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI  (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до пункту 2  Прикінцевих та перехідних положень цього Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим  Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, дія положень цього  Закону  щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року.
Фактичні обставини справи, встановлені колегією суддів вказують на те, що позивач перебуває на обліку в територіальному органі пенсійного фонду та отримує пенсію за вислугу років з 2018 року відповідно до  Закону №2262-XII.
Таким чином, дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону  України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII  (яким внесено зміни до  Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи») в частині виключення не може бути застосована до позивача, оскільки пенсія йому призначена після 01.01.2016 (з 22.08.2018 року).
Підсумовуючи викладене колегія суддів не знаходить ознак протиправності у діях відповідача у справі та підстав для задоволення позову позивача, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення.  
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до      статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                    
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року – без змін.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адмінвістративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                          О.Є. Пилипенко