Справа № 443/1930/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/3470/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 46

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року в складі судді Сливки С.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,
встановила:
В межах кримінального провадження про обвинувачення  ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про  відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2015 року у справі №443/913/15-к (провадження №1-п/443/84/15) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік.
Крім цього, вказаним вироком стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_1 в користь потерпілого ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 16050.00 грн., матеріальну шкоду в сумі 1050.00 грн., а всього 17100.00 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2015 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди скасовано, а кримінальне провадження в цій частині вирішено направити до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства.
Позов про відшкодування шкоди, завданої злочином позивач ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 22 вересня 2013 року він звернувся до слідчого відділення Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що невідомими особами був вчинений напад на футбольних суддів, серед яких був і він, в ході футбольного матчу, який відбувся 22.09.2015 року на стадіоні м. Ходорова Жидачівського району, Львівської області між командами ФК «Ходорів» (м. Ходорів) та ФК «Кар`єр - Прикарпаття» (с. Торчиновичі, Ст. Самбірського району). 
Як наслідок, він отримав тілесні ушкодження в ділянці лівого вуха, знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - постравматичний гострий середній отит, який згідно висновку судмедексперта від 21.05.2014 року № 813, відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В результаті перебування на лікуванні та в період реабілітації він не міг повноцінно організувати своє життя, працювати, проводити суддівство (суддя з 2002 року), вимушений купувати ліки та набір продуктів харчування, непродовольчих товарів понад звичний асортимент і кількість для відновлення нормального функціонування організму та мінімальний набір платних лікувальних послуг для реабілітації. Мінімальні, понад звичні, витрати які він здійснював щоденно у період перебування на стаціонарному лікуванні складають 100 гривень. Зважаючи на час перебування у лікарні - 11 днів х на 100 (сума щоденних додаткових витрат) = 1100 гривень, які складають матеріальні збитки. Під час лікування та реабілітаційного періоду він не зміг прийняти участь у суддівстві двох матчів, що принесло збитки у сумі 400 гривень, які дорівнюють сумі винагороди за таку участь ( 200 грн. за матч х 2 ).
Окрім наведеного, цим злочином йому завдано моральних страждань, що виразилися у сильних душевних переживаннях, страхах, та дискомфорті у виконанні посадових обов`язків тренера-викладача, судді. Інцидент з побиттям в якості судді був предметом обговорення серед вболівальників, колег суддів, керівництва Федерації футболу Львівської області, учнів з ДЮСШ, колег, сім`ї та родини. У зв`язку із цим він відчував дискомфорт, повинен був пояснювати і доводити свою кваліфікацію судді і відсутність порушень суддівської бригади під час згадуваного футбольного матчу. Його авторитет колишнього спортсмена-футболіста, судді, учителя був поставлений під сумнів, що спричинило потребу в додаткових зусиллях з його боку для подолання дискомфорту і внесення змін у його спосіб життя. Розмір моральної шкоди оцінює на суму 110112 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 5700 грн. матеріальної шкоди та 110112 грн. моральної шкоди, завданих злочином.
Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 52 462 гривні 50 копійок, завданої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3072 гривні 00 копійок витрат за проведення експертизи.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 532 гривні 68 копійок судового збору.
Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що суперечить законним правам та інтересам відповідача.
Звертає увагу, що при обґрунтуванні своїх позовних вимог в контексті моральної шкоди, позивач не зазначає, яких саме зусиль йому довелось зробити для подолання дискомфорту, отриманого внаслідок поставлення під сумнів його авторитету, а також не зазначає, які саме зміни були внесені у його життя.
Також, позивачем не зазначено, як саме був порушений звичний для нього устрій життя та в чому саме виражався страх та дискомфорт під час виконання посадових обов`язків тренера-викладача, судді футбольних матчів.
Просить врахувати, що оскаржуваним рішенням факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу визнано безсумнівним на підставі висновку експерта № 736 судово-психологічної експертизи від 14 червня 2016 року, і на підставі цього висновку також визначено розмір компенсації, однак, суд першої інстанції не врахував, що розмір відшкодування повинен визначатися із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведене, відповідач вважає, що компенсація моральної шкоди в розмірі 52462,50 грн. є явно завищеною та не співвідноситься із засадами розумності, виваженості та справедливості.
Просить скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року на ухвалити нове рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення відшкодування шкоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, ухвалою від 08 лютого 2021 року справа призначена для розгляду апеляційним судом на 12 год. 30 хв. 20 квітня 2021 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
19.04.2021 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із продовженням карантинних обмежень у м. Львові до 04.05.2021, що обмежує можливість її довірителя ОСОБА_1 дістатися до зали судового засідання та бути присутнім при розгляді справи.
Відповідно до розпорядження голови Львівського апеляційного суду від 29 березня 2021 року № 05.25/4/2021, а також розпорядження в.о. голови суду від 07 квітня 2021 року № 05.25/5/2021, в умовах посиленого карантину, обумовленого віднесенням рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 23 березня 2021 року з 25 березня 2021 року міста Львова та Львівської області до «червоного»  рівня  епідемічної небезпеки поширення на території України коронавірусу COVID-19, у Львівському апеляційному суді тимчасово, з 29 березня і до моменту прийняття вказаною комісією рішення щодо скасування «червоного рівня» епідемічної небезпеки поширення COVID-19 для міста Львова та Львівської області, вирішено не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.
Зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність, або в режимі відеоконференцзв`язку.
З врахуванням того, що розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, у клопотанні представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи необхідно відмовити, оскільки по даній справі судове засідання не проводиться, розгляд здійснюється за наявними у справі матеріалами
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, така знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим відповідачем злочином, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.
Визначаючи розмір відшкодування, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, взявши до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, відтак вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 52462,50 гривень, відповідно до висновку експерта №736 судово-психологічної експертизи від 14.06.2016 року.
Крім цього, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати за залучення експерта в сумі 3072 грн., а також в дохід держави 532,68 грн. судового збору.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише відповідачем ОСОБА_1 та виключно в частині стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач  ОСОБА_1 22 вересня 2013 року приблизно о 18.00 год., перебуваючи на стадіоні «Будівельник» в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, з надуманих мотивів пристав до асистента арбітра футбольного матчу між командами «ФК Ходорів – ФК «Кар`єр-Прикарпаття» Ст. Самбір/Торчиновичі» ОСОБА_3 , безпричинно наніс йому удар кулаком в ліву ділянку голови, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров”я, у виді травми лівого вуха у вигляді розриву барабанної перетинки з крововиливом. Протиправні діяння супроводжувалися криками, висловлюваннями нецензурними словами.
Спірні правовідносини вже були предметом судового розгляду.
В межах кримінальної справи №443/913/15-к (провадження №1-п/443/84/15) вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2015 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Згідно із ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки, а саме: без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції не змінювати місце проживання, не виїжджати за межі держави на постійне проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. 
Також, стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_1 в користь потерпілого ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 16050.00 грн., матеріальну шкоду в сумі 1050.00 грн., а всього 17100.00 грн. (т. 1 а.с. 35-36).
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 31.08.2015 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди скасовано, а кримінальне провадження в цій частині вирішено направити до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с. 37-38).
Скасовуючи вирок суду першої інстанції в вказаній вище частині, апеляційний суд зазначив, що для визначення заподіяного розміру моральної шкоди потерпілому необхідне використання спеціальних знань, а саме проведення експертного дослідження, проте клопотання про призначення судово-психологічної експертизи потерпілий під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, позивач вправі звернутись до суду за захистом своїх прав. Одним із способів захисту визнано відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Звертаючись із позовними вимогами в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач покликався на те, що внаслідок протиправних дій відповідача у нього з`явилися сильні душевні переживання, страх та дискомфорт у виконанні посадових обов`язків тренера-викладача, судді, при цьому інцидент з побиттям в якості судді був предметом обговорення серед вболівальників, колег суддів, керівництва Федерації футболу Львівської області, учнів з ДЮСШ, колег, сім`ї та родини. У зв`язку із цим він відчував дискомфорт, повинен був пояснювати і доводити свою кваліфікацію судді і відсутність порушень суддівської бригади під час згадуваного футбольного матчу. Його авторитет колишнього спортсмена-футболіста, судді, учителя був поставлений під сумнів, що спричинило потребу в додаткових зусиллях з його боку для подолання дискомфорту і внесення змін у його спосіб життя. 
Заперечуючи позовні вимоги та висновки суду першої інстанції в цій частині, апелянт ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що при обґрунтуванні своїх позовних вимог в контексті моральної шкоди, позивач не зазначає, яких саме зусиль йому довелось зробити для подолання дискомфорту, отриманого внаслідок поставлення під сумнів його авторитету, а також не зазначає, які саме зміни були внесені у його життя, позивачем не зазначено, як саме був порушений звичний для нього устрій життя та в чому саме виражався страх, дискомфорт під час виконання посадових обов`язків тренера-викладача, судді футбольних матчів, при цьому просить врахувати, що розмір відшкодування повинен визначатися із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Колегія суддів звертає вагу на те, що у цивільному праві в справах про відшкодування шкоди, на відміну від права кримінального, діє принцип презумпції вини відповідача, тому саме відповідач має довести, що шкода заподіяна не з його вини.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обставини щодо заподіяння відповідачем ОСОБА_1 тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_3 встановлені у вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
З врахуванням наведених вище обставин та норм права, колегія суддів приходить беззаперечного висновку про те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 позивач ОСОБА_3 зазнав ушкодження здоров`я у виді травми лівого вуха у вигляді розриву барабанної перетинки з крововиливом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров”я, що спричинило потерпілому фізичні та душевні страждання, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями відповідача, відтак колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції.
Крім цього, факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру підтверджується висновком №736 судово-психологічної експертизи від 14.06.2016, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за яким, ситуація, яка досліджується у справі, є психотравмувальною для ОСОБА_3 , внаслідок досліджувальної судом ситуації ОСОБА_3 завдані психологічні та фізичні страждання, як підстава правового поняття моральної шкоди (т. 1 а.с. 100-107).
При цьому, у синтезуючій частині висновку експерт зазначив, що ситуація, яка досліджується, а саме нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень, призвели до ситуативного зниження адаптивного рівня його життєдіяльності, виникли ситуаційно обумовлені обтяжливі та психологічно травмуючи переживання, фізичний біль, приниження почуття власної гідності, що викликало психологічну дестабілізацію та утруднення соціальної адаптації, які потребували і частково й надалі потребують додаткових зусиль для забезпечення життєвого функціонування позивача. 
Це визначається тим, що внаслідок досліджуваної ситуації був перерваний звичайний стереотип та ритм життєдіяльності позивача, склались несприятливі умови для активного функціонування позивача та діяльності його в якості арбітра, частково втрачені професійні можливості, порушена ділова та особистісна репутація, виник негативний психоемоційний стан, що спростовує відповідні доводи апелянта в частині відсутності доказів про те, які саме зміни були внесені у життя позивача, як саме був порушений звичний для нього устрій життя та в чому саме виражався страх, дискомфорт, а також яких саме зусиль йому довелось зробити для подолання дискомфорту, отриманого внаслідок поставлення під сумнів його авторитету.
В свою чергу, як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно частини 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Розмір сум відшкодування моральної шкоди повинен відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості і не повинен призводити до збагачення потерпілого.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. 
Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
На переконання колегії суддів, позивач достатньо аргументував свої моральні страждання, які йому спричинено діями відповідача.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд дав належну оцінку доказам позивача про ступінь спричинених йому моральних страждань, а також виважено підійшов до визначення розміру відшкодування, навів у рішенні достатньо мотивів, в тому числі врахував роз"яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», висновок щодо рекомендованого розміру компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 37,5 МЗП, визначений у висновку №736 судово-психологічної експертизи від 14.06.2016, з урахуванням інших обставин прийшов правильного висновку, визначивши суму відшкодування в розмірі 52462,50 грн., відтак інші доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 правильність висновків місцевого суду не спростовують.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

                                                                               С.М. Копняк