Постанова 
Іменем України 
22 червня 2021 року
м. Київ
справа № 357/5915/20
провадження № 61-8013св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державний заклад вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України, Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом - Пишною Світланою Юріївною , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Кошель Б. І. від                      01 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Гуля В. В. від 01 квітня 2021 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України та Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до наказу № 09-03/36 від 14 листопада 2019 року його призначено на посаду заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України. Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 від 27 березня 2020 року позивача тимчасово відсторонено з 27 березня 2020 року від виконання обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи під час роботи експертної комісії щодо перевірки фактів, зазначених у службових записках. Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренка В. В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26 березня 2020 року Протокол № 2 від 30 березня 2020 року вирішено переглянути позивачу навчальне навантаження та перевести на погодинну оплату праці за фактично відпрацьований час (підпункт 5.2 пункту 5 наказу); а згідно підпункту                  6.1 пункту 6 цього наказу вирішено порушити клопотання перед ректором Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України про звільнення з посади заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_1 Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_3 «За особовим складом» від 28 квітня 2020 року позивачу, визначеному на 0,5 ставки посади професора кафедри педагогіки, психології та менеджменту за спеціальним фондом за сумісництвом встановлено з 28 квітня 2020 року оплату праці за фактично відпрацьований час. Наказом в.о. директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_7 «Про звільнення                 ОСОБА_1 » від 31 серпня 2020 року його, заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» звільнено з 31 серпня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Зазначені вище накази директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 ; «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26 березня 2020 року Протокол № 2» (в частині підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 2.1., 2.2., 2.3., 2.4 пункту 2, підпункту 4.2 пункту 4, підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 6.1 пункту                         6 наказу), наказ «За особовим складом» від 28 квітня 2020 року на наказ «Про звільнення ОСОБА_1 від 31 серпня 2020 року є незаконними, безпідставними та протиправними, оскільки ці накази винесені роботодавцем з порушенням вимог діючого трудового законодавства.
Зокрема, у відповідача були відсутні передбачені законом підстави для тимчасового відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків та переведення його з 28 квітня 2020 року на погодинну оплату праці за фактично відпрацьований час.
Незаконним, на думку позивача, є і наказ про його звільнення від                            31 серпня 2020 року з підстав недотримання відповідачем процедури звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, оскільки позивача було попереджено про наступне звільнення 01 липня 2020 року поштовими засобами зв`язку з порушенням терміну, встановленого частиною першою статті 49-2 КЗпП України та не запропоновано вакантну на час звільнення посаду директора інституту з навчальної роботи.
З вищенаведених підстав звільнення позивача є незаконним і він підлягає поновленню на роботі на попередній посаді із виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати  незаконним та скасувати наказ директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти                      Сидоренко В. В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи                      ОСОБА_1 » від 27 березня 2020 року; визнати незаконним та скасувати наказ директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26 березня 2020 року Протокол № 2 від 30 березня 2020 року (в частині підпунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.2, 5.2, 6.1 наказу); визнати незаконним та  скасувати наказ директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «За особовим складом» від 28 квітня 2020 рок; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_7 «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31 серпня 2020 року стягнути з Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 32 459,44 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 522,60 грн; поновити                        ОСОБА_1 на посаді заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України; стягнути з Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                01 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із безпідставності позовних вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, зазначив про те, що рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18, від 23 січня 2019 року в справі № 755/6458/15-ц, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 14 серпня 2019 року в справі № 635/9526/14-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
07 червня 2021 року Білоцерківський інститут неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 357/5915/20 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до наказу № 09-03/36 від 14 листопада 2019 року                         ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України.
Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В. В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » від                 27 березня 2020 року ОСОБА_1 із 27 березня 2020 року тимчасово відсторонено від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-педагогічної роботи у зв`язку із письмовими зверненнями науково-педагогічних працівників Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти завідувачів кафедр і структурних підрозділів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , професора ОСОБА_8 щодо погроз, тиску, мобінгу з боку заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 для перевірки вказаних фактів.
Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В. В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26 березня 2020 року Протокол № 2» від 30 березня 2020 року вирішено переглянути навчальне навантаження науково-педагогічних працівників та перевести їх на погодинну оплату праці за фактично відпрацьований час ( підпункт 5.2 пункту 5 наказу); згідно підпункту 6.1 пункту 6 цього наказу вирішено порушити клопотання перед ректором Державного  закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України про звільнення з посади заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_1
Наказом директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В. В. «За особовим складом» від 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 , призначеному на 0,5 ставки посади професора кафедри педагогіки, психології та менеджменту за спеціальним фондом за сумісництвом, оплату праці з 28 квітня 2020 року встановлено за фактично відпрацьований час відповідно до статті 102-1 КЗпП України.
Наказом директора Білоцерківського інституту  неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України Сидоренко В. В. від 24 червня 2020 року ОСОБА_1 повернуто до виконання посадових обов`язків.
Наказом в.о. директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України ОСОБА_7 «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 з 31 серпня 2020 року звільнено з посади заступника директора з науково-навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» за спеціальним фондом на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                      2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на  невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом                                    1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи наявна інша робота.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Як встановлено судом, 30 червня 2020 року на засіданні профспілкового комітету первинної організації профспілки працівників Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» Національної академії педагогічних наук України, за присутності ОСОБА_1 було прийнято рішення щодо затвердження та внесення змін до структури за спеціальним фондом на  01 вересня 2020 року, а саме: вивести 1 штатну одиницю посади заступника директора з науково-навчальної роботи, яку на той час обіймав позивач.
30 червня 2020 року наказом «Про зміни до структури за спеціальним фондом Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти з                  01 вересня 2020 року внесено зміни до штатного розпису Інституту відповідно до затвердженої постановою Президії Національної академії педагогічних наук України структури. Виведено 1 штатну одиницю посади заступника директора з науково-навчальної роботи за спеціальним фондом Інституту.
Тобто, позивач, будучи присутнім на засіданні профкому, 30 червня                    2020 року, був обізнаний про скорочення займаної ним посади заступника директора з науково-навчальної роботи, при цьому, від підпису у повідомленні про скорочення посади ОСОБА_1 відмовився. Факт присутності ОСОБА_1 на засіданні профкому 30 червня 2020 року підтверджується написаною ним власноручно заявою від 30 червня              2020 року про виключення його зі складу профспілки Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти з 30 червня 2020 року.
Оскільки позивач відмовився отримати повідомлення наручно, його в той же день було направлено поштою, листом-повідомленням, яким в порядку статті 49-2 КЗпП України позивачу повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано наявні вакантні посади. Указане повідомлення отримано ОСОБА_1 01 липня 2020 року особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Крім того, 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення від 04 серпня 2020 року про наступне вивільнення та запропоновано наявні вакантні посади, також 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення від 04 серпня                     2020 року, в якому повторно повідомлялось про наступне вивільнення та пропонувались наявні вакантні посади. Аналогічні відомості викладено і у листі від 31 серпня 2020 року.
Згоди на переведення на жодну із запропонованих вакантних посад позивач відповідачу не надав.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт проведення у відповідача змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1 , та факт виконання відповідачем обов`язку по повідомленню позивача про наступне звільнення із запропонуванням йому вакантних на час звільнення у закладі посад, від яких позивач відмовився, законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання незаконним та  скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення його на роботі та стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи позивача про те, що йому при попередженні про наступне звільнення  безпідставно не було запропоновано вакантну на той час посаду заступника директора з навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3.1 посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти», затвердженої директором Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти ОСОБА_3 , заступником директора з навчальної роботи може бути призначена особа, яка має науково-педагогічний стаж роботи не менше 5 років; досвід керівництва навчальною роботою з підвищенням кваліфікації не менше 3 років; науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук за відповідним профілем (Теорія та методика навчання (13.00.02); Теорія і методика професійної освіти (13.00.04); Теорія навчання (13.00.09); теорія і методика управління освітою (13.00.06); документи, що засвідчують підвищення кваліфікації та стажування, наукові праці за напрямом підвищення кваліфікації педагогічних працівників закладів професійно (професійно-технічної) освіти, що опубліковані у наукових фахових виданнях; досвід викладання на курсах з підвищенням кваліфікації педагогічних працівників ЗП (ПТ)О за останні 5 років.
ОСОБА_1 має науковий ступінь доктора економічних наук із спеціальності економіка та управління національним господарством (08.00.03), що підтверджується дипломом доктора наук ОСОБА_1 , однак не дозволяє йому займати посаду заступника директора з навчальної роботи Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» в розумінні пункту 1.3 посадової інструкції.
Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про вищу освіту» норми часу навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи визначаються виключно закладом освіти.
Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що наказ роботодавця від 28 квітня 2020 року «За особовим складом» про встановлення позивачу оплати праці з 28 квітня 2020 року за фактично відпрацьований час є законним та не підлягає скасуванню, оскільки такий спосіб оплати праці передбачений діючим трудовим законодавством, зокрема  статтею 102-1 КЗпП України.
Погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції з висновками судів попередніх інстанцій в частині нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за квітень-серпень 2020 року, оскільки у зв`язку із тим, що позивач відмовився виконувати свої посадові обов`язки, не надавав підтвердження виконаної роботи згідно «Положення про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників у білоцерківському інституті неперервної професійної освіти Державного закладу вищої освіти «Університет менеджменту освіти» від 28 січня 2020 року, не проводив заняття із студентами відповідно до затвердженого розкладу занять, навчальні години позивача були розподілені між іншими науково-педагогічними працівниками, а відповідно і заробітна плата також.
Також правильними є висновки судів про те, що вимоги позивача про визнання  незаконним та скасування наказу директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «Про тимчасове відсторонення від виконання посадових обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 » від 27 березня 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки зазначений наказ був скасований наказом директора Інституту від 24 червня 2020 року «Про повернення до виконання обов`язків заступника директора з науково-навчальної роботи ОСОБА_1 ». Тому даний наказ вичерпав свою дію, та жодних прав позивача на час розгляду справи не порушує, а тому і підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні. З таких же підстав не може бути задоволена і вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «За особовим складом» від 28 квітня 2020 року, оскільки він також скасований наказом  від 28 квітня 2020 року.
Правильними є також висновки судів попередніх інстанцій про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу директора Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти Сидоренко В. В. «Про введення в дію рішення дистанційного засідання Вченої ради Білоцерківського інституту неперервної професійної освіти від 26 березня 2020 року Протоколом № 2 від 30 березня 2020 року (в частині підпунктів 1.2, 2.1, 2.2., 2.3., 2.4., 4.2, 5.2, 6.1 наказу) задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачем не доведено яким чином вказані підпункти порушують його права, оскільки стосуються організаційного процесу. Щодо пункту 6.1 спірного наказу, про порушення питання перед ректором про звільнення ОСОБА_1 , то цей пункт  скасовано наказом від 02 квітня 2020 рокую.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом - Пишною Світланою Юріївною, залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      01 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від               01 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                                       С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                        В. М. Коротун