ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 480/6374/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.,
          
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, по справі № 480/6374/20
          за позовом               ОСОБА_1  
          до              Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                      
          про визнання неправомірним та скасування рішення,зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач), в якому просив суд :
- визнати неправомірним та скасувати рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 17.05.2019 № 326, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах;
- зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах, як трактористу-машиністу, у виробництві сільськогосподарської продукції, починаючи з 01 березня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 17.05.2019 № 326, яким йому відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних 20 років стажу пільгової роботи. Вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача в Дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету з 22.10.1985 по 14.05.2001 та у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Аграрне" з 19.03.2007 по 23.07.2012 на посаді тракториста-машиніста у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону з 05.05.2016. Позивач вважає, що вказаною відмовою порушено його право на призначення пільгової пенсії, оскільки він працював як тракторист, що був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції та має достатній пільговий стаж.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №480/6374/20 замінено відповідача - Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області його правонаступником, яким є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд.1, код ЄДРПОУ 21108013).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі № 480/6374/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від  28.12.2020 по справі № 520/6374/20 скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що рішення суду першої інстанції фактично базується на висновку про відсутність доказів того, що «навчально-дослідне господарство Сумської філії Харківського сільськогосподарського інституту ім. В.В. Докучаєва, де працював позивач, є підприємством сільського господарства по виробництву сільськогосподарської продукції, що є необґрунтованим та передчасним, оскільки судом першої інстанції не здійснено аналізу галузевих нормативно-правових актів у сфері сільськогосподарського виробництва, на підставі яких навчально-дослідні господарства відповідних галузевих вузів належать до сільськогосподарських товаровиробників. Також, судом не надано оцінки наданим копіям внутрішніх організаційно-розпорядчих документам (накази про надання відпусток, призначення наставником, тощо), якими підтверджується факт роботи позивача трактористом-машиністом та безпосередньо зайнятість на виробництві сільськогосподарської продукції. Крім того справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що позбавило можливості викликати та опитати свідків, що призвело до нез`ясування обставин, які вони могли підтвердити та повідомити суду. Отже, вважає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог статтей 242, 244, 246 КАС України, що полягає у неповному з`ясуванні судом обставин, які мають значення для справи, не надано юридичної оцінки письмових доказам, що додані до позовної заяви, не вказано докази, які відхилені судом та мотиви їх відхилення, що призвело до невідповідності висновків дійсним обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 29.04.2021 позивач, його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд апеляційної інстанції їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в останній.
Крім того, в судовому засіданні 29.04.2021 були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили виконання ОСОБА_1 разом з ними у період з 22.10.1985 по 14.05.2001 на посаді тракториста-машиніста роботи по виробництву сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону.
В надісланій до суду 20.02.2021 заяві представник позивача просив суд апеляційної інстанції розглядати справи за відсутністі апелянта та його представника.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 17.05.2019 № 326 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1  відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, з посиланням на відсутність у позивача пільгового стажу роботи трактористом-машиністом 20 років (в наявності 3 роки 8 місяців 7 днів), внаслідок ненадання достатніх документів про зайнятість трактористом-машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону до пільгового стажу, що призвело до незараховання періодів:
- з 22.10.1985 по 14.05.2001 у навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету;
- з 19.03.2007 по 23.07.2012 та з 05.05.2016 у ТОВ “Аграрне”.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутній необхідний стаж, для призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що навчально-дослідне господарство Сумської філії Харківського сільськогосподарського інституту ім. В.В. Докучаєва, де працював ОСОБА_1 , є підприємством сільського господарства по виробництву сільськогосподарської продукції, при цьому записи трудової книжки позивача не містять даних про безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту – Закон № 1788-XIІ) визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до п. «в» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Згідно зі ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Положеннями абз.1 п. 17 Порядку № 637 передбачено, що у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі  колгоспі) або в одній системі.
Виходячи зі змісту п.18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. 
В силу абз.1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.
Колегією суддів встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах слугував висновок відповідача про відсутність у ОСОБА_1 необхідних 20 років пільгового стажу. 
Спірним в межах розгляду цієї справи є правомірність незарахування відповідачем періодів роботи позивача з 22.10.1985 по 14.05.2001 у навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університета; з 19.03.2007 по 23.07.2012 та з 05.05.2016 у ТОВ “Аграрне”. Питання наявності у позивача загального страхового для призначення пенсії на пільгових умовах не охоплюються межами апеляційного розгляду. 
Так, загальний страховий стаж позивача становить 35 років 6 місяців 8 днів, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах – 3 роки 8 місяців 7 днів.  
З дослідженої судом апеляційної інстанції трудової книжки позивача НОМЕР_1 встановлено, що 22.10.1985 ОСОБА_1 прийнятий в Навчально-дослідне господарство Сумського філіалу ХСГІ на роботу в якості тракториста. Вказане підтверджується також Наказом № 104-к від 22.10.1985 Навчально-дослідного господарства Сумського філіалу ХСГІ ім. Докучаєва, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 183).
06 травня 1999 року згідно наказу № 20-К позивача переведено з навчально-дослідного господарства Сумського сільського господарства інституту в навчально-дослідне господарство Сумського державного аграрного університету (а.с. 184).
14 травня 2001 року позивача звільнено із займаної роботи трактористом за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 48-к від 14.05.2001 (а.с.186).
З відомостей, зазначених в лівому верхньому куті четвертого аркуша трудової книжки НОМЕР_1 , вбачається, що запис трудової книжки № 4, відповідно до якого позивача переведено помічником бригадира кормодобувної бригади, визнано недійсним (а.с.19).
19 березня 2007 року на підставі наказу № 9-ВК від 19.03.2007 позивача прийнято у ТОВ «Аграрне» на роботу на посаду тракториста – машиніста сільськогосподарського виробництва (а.с. 171).
23 липня 2012 на підставі п.1 наказу № 8-ВК від 23.07.2012 позивача звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України (а.с. 172).
Відповідно до запису трудової книжки позивача № 22 на підставі наказу № 9-ВК від 04.05.2016 ОСОБА_1 прийнято 05.05.2016 на роботу в ТОВ «Аграрне» на посаду тракториста-машиніста с/г виробництва, де і продовжує працювати позивач на час розгляду справи. 
З наказів Навчально-дослідного господарства Сумського філіалу ХСГІ № 19-К від 25.03.1987, № 38-К від 10.07.1987, №64-К від 05.08.1988, № 67-К від 02.10.1989, № 7-К від 30.01.1991, №80-К від 08.10.1991, №39-К від 21.05.1992, № 5-К від 21.01.1997, № 9-К від 03.02.1998, №11-К від лютого 1999 року, №16-К від лютого 2000 року, №124-К ві грудня 2000 року  судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 - трактористу надавились відпустки.
Згідно з наказу № 10-К від 06.02.1992 року ОСОБА_3 зараховано на роботу в тракторну бригаду трактористом з 01.02.1992, наставником призначено ОСОБА_1 .
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва.
Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 681/813/17 дійшов висновку, що термін «механізатор» є загальновживаним й більш широким родовим поняттям професії тракториста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції.
Єдине найменування професії механізаторів сільського господарства «тракторист-машиніст» було запроваджено в 1961 році і охоплює такі професії: бульдозеристи, бульдозеристи-скреперисти, грейдеристи, комбайнери, машиністи дощувальних машин, машиністи льоноконоплезбиральних машин, машиністи скреперів, скреперисти, машиністи чаєзбиральних машин, машиністи екскаваторів, механіки-водії бавовнозбиральних машин, механіки-водії самохідних широкозахватних сінокосарок, механіки-комбайнери, трактористи, трактористи-бульдозеристи.
Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому разі, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, проводиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.
Відповідно до «Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016», затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986  №016, введеного в дію з 01.01.1987 року та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, чинного на теперішній час, професії «тракторист» відсутня, а міститься професійна назва роботи тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва.
Тобто, визначальними обставинами для встановлення пільгового характеру спірного стажу є: встановлення факту роботи позивача на посаді тракториста та встановлення безпосередньої зайнятості позивача у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону.
З метою встановлення можливості віднесення спірних періодів роботи позивача до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, колегією суддів допитано в якості свідків ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, свідок ОСОБА_2 , який відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 працював в навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету з 01.12.1983 по 11.08.2001 трактористом, повідомив суду, що ОСОБА_1 разом з ним у період з 22.10.1985 по 14.05.2001 виконував на посаді тракториста-машиніста роботи по виробництву сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону.
Також ОСОБА_2 зазначив, що йому зараховано вказаний період роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим він є отримувачем такої пенсії на підставі п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Обставини щодо роботи ОСОБА_1 з 22.10.1985 по 14.05.2001 також підтвердив допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 , який відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 в період з 10.08.1991 по 20.05.1992 працював в навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету трактористом. 
Також ОСОБА_3 повідомив суду, що за час спільної роботи з позивачем на підприємстві ТОВ «Аграрне» ОСОБА_1 працював у період з 02.04.2007 по 07.12.2007 трактористом-машиністом на виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону.
З огляду на викладене, враховуючи вказані показання свідків, копії наказів про призначення на роботу на посаду тракториста (машиніста) сільськогосподарського виробництва навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету та у ТОВ «Аграрне», а також наявність в трудовій книжці позивача відповідних записів та відсутність записів щодо переведення позивача на інші посади чи про зміну його посадових обов`язків за спірні періоди, колегія суддів приходить до висновку про зайнятість ОСОБА_1 трактористом-машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції за період роботи з 22.10.1985 по 14.05.2001 в навчально-дослідницькому господарстві Сумського державного аграрного університету та з 19.03.2007 по 23.07.2012 у ТОВ «Аграрне», а тому вказані періоди мали бути зараховані відповідачем до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії.
Щодо періоду роботи позивача з 05.05.2016 по день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 про прийняття на роботу ОСОБА_1 в ТОВ «Аграрне» позивача з вказаної дати прийнято на посаду тракториста-машиніста с/г виробництва.
В силу абз.1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Однак, як встановлено колегією суддів, вказаних дій відповідачем з метою підтвердження або спростування зайнятості позивача трактористом-машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції за спірні періоди не вчинено.
Колегія суддів зауважує, що наразі позивач працює у ТОВ «Аграрне», а тому у випадку необхідності отримання будь-яких додаткових відомостей, з метою підтвердження або спростування зайнятості позивача трактористом-машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону за спірні періоди за наявності сумніву, відповідач не позбавлений можливості звернутись до підприємства (роботодавця позивача) з приводу їх надання, проте таких дій пенсійним органом не вчинено. Доказів протилежного до суду не надано.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що представником позивача вчинялись дії щодо отримання необхідних документів, які підтверджували б відповідність займаної посади, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, шляхом направлення запитів до Харківського національного аграрного університету ім. Докучаєва, Сумського національного університету та до Українського об`єднання держаних учбових закладів та їх навчально-дослідних підприємства «УКРСІЛЬГОСПОСВІТА» Мінагрополітики України, про надання документів та/або інформацію з них, проте, вказані підприємства запитуваної інформації не надали.
Разом з цим, за приписами п.20 Порядку № 637 уточнюючі довідки підприємств приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.
Відповідач ані в оскаржуваному рішенні, ані в заявах по суті справи не зазначив причин необхідності надання позивачем документів, що підтверджують зайнятість ОСОБА_1 трактористом – машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону, при цьому в його розпорядженні була наявна трудова книжка позивача, в якій містилися необхідні записи, що підтверджують спірний стаж роботи, а тому висновок про незарахування вказаного періоду роботи до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії.
Слід відмітити, що у межах розгляду даної справи не є спірним питання віднесення навчально-дослідницького господарства Сумського державного аграрного університету до підприємств сільського господарства по виробництву сільськогосподарської продукції.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що листом Міністерства сільського господарства і продовольства України № 37-21-1-15/3410 від 24.04.1996 "Про перелік  сільськогосподарських товаровиробників" визначено, що навчально-дослідні господарства належать до належать до сільськогосподарських товаровиробників.
Таким чином, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах відповідач застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.
На підтвердження вказаного вище висновку позивачем під час апеляційного розгляду надано довідки з ТОВ «Аграрне», з яких вбачається, що позивач дійсно працював трактористом-машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції за період роботи з 19.03.2007 по 23.07.2012 у ТОВ «Аграрне», а також з 05.05.2016 по теперішній час.
З оскаржуваного рішення від 17.05.2019 № 326 вбачається, що відповідач не аналізував вказаних вище обставин та доказів та не вжив заходів щодо витребування підтверджуючих документів при розгляді заяви про призначення пенсії, вказавши на відсутність документів про зайнятість трактористом – машиністом у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового сезону. 
При цьому досліджені та проаналізовані апеляційним судом документи та показання свідків дають можливість дійти висновку про наявність у позивача достатнього стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах, як трактористу-машиністу, у виробництві сільськогосподарської продукції, починаючи з 01 березня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV. Якщо такі умови наявні, орган повинен призначити пенсію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу – призначити пенсію або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. 
Так, як встановлено вище, станом на час прийняття спірного рішення від 18.05.2019 ОСОБА_1 , виповнилося 55 років, його загальний страховий стаж складав понад 30 років, а пільговий стаж позивача згідно вищенаведених висновків суду складає понад 20 років, а не 3 роки 8 місяців 7 днів, як розрахував відповідач, а тому наявні всі умови, передбачені пунктом 3 частиною 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З огляду на викладене, враховуючи наявність усіх необхідних умов, визначених пунктом 3 частиною 2 статті 114 Закону №1058-IV, з огляду на дату досягнення ним пенсійного віку (01.03.2019), що відповідає строку, визначеному вказаною нормою, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивач буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах, як трактористу-машиністу, у виробництві сільськогосподарської продукції, починаючи з 02 березня 2019 року.
В даному випадку зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з п.1 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене вище, а також те, що судом першої інстанції не досліджено фактичні обставини справи та не викликано свідків, показання яких мають істотне значення для розгляду справи, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі № 480/6374/20 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З наявних в матеріалах справи оригіналів квитанцій від 21.09.2020 № 11 ПАТ «Державний ощадний банк» та від 29.03.2021 № 0.0.2069584405.1 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК вбачається, що   ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 840,80 грн, та за подання апеляційної скарги – 1261,20 грн. 
Враховуючи задоволення позову судом апеляційної інстанції, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,20 грн, у т.ч. за подання позову – 840,80 грн, за подання апеляційної скарги – 1261,20 грн.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі № 480/6374/20  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 17.05.2019 №326, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд.1, код ЄДРПОУ 21108013) призначити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) за віком відповідно до ст.114 Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” на пільгових умовах, як трактористу-машиністу, у виробництві сільськогосподарської продукції, починаючи з 02 березня 2019 року. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд.1, код ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  24.05.2021 року