Номер провадження: 22-ц/813/5394/21 
Номер справи місцевого суду: 495/10811/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.Н.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника позивача- ОСОБА_1 
       розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори 
-про визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
Корткий зміст позовних вимог
21.12.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих просила суд :
- визнати недійсними договір дарування від 03.02.2016 року на 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрований № 181 та посвідчений державним нотаріусом одеської області Кушнір І.В.
-визнати недійсним договір дарування від 03.02.2016 року на земельну ділянку площею 0,0284 га., що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 51110300000:01:004:0502, зареєстрований в реєстрі № 179.
Зазначає, що на час нотаріального посвідчення даних договорів дарування, вона перебувала на лікуванні.В
Відповідачка ОСОБА_3 запропонувала їй доглядати за нею, в обмін на передачу належного їй на праві власності нерухомого майна. 
Після того, як позивачку було виписано з лікарні, відповідачка ОСОБА_3 не здійснювала догляд за нею, а тому позивачка звернулась у квітня 2016 року до суду з позовом про визнання зазначених договорів недійсними.
Сторони дійшли до мирного врегулювання спору та відповідачка ОСОБА_3 написала розписку, згідно якої зобов`язалася утримувати позивачку та здійснювати за нею догляд, тому позивачка подала до суду заяву про залишення свого позову без розгляду.
Однак, ставлення відповідачки до неї після цього не змінилось і вона не здійснює за нею догляд в звязку з чим вона вимушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. 
Зазначає, що вона є особа похилого віку, за станом здоров`я потребує стороннього догляду, матеріальної допомоги, іншого житла не має, погоджувалась передати відповідачці майно лише за умови довічного її утримання .
Укладаючи договори дарування, помилялась щодо правової природи, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просила відмовити позивачці у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що на час укладення договорів дорування перевірена дієздатність позивачки. Вона є грамотною особою, жодних доказів, які б підтверджували обмеження розуміти значення і умови договорів, а також потребу у зв`язку з віком чи станом здоровя у догляді й сторонній допомозі, обману її відповідачем не надано.
Довди позивачки про укладення договорів під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах є голослівними, не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Позивачка не вказала, яка саме тяжка обставина змусила її укласти вказані договори, як і не довела, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на тих умовах.
Одночасно зазначає, що обставини укладання договорів під впливом обману та помилки не доведені.
Звертає увагу, що позивачка зверталась до суду з аналогічним позовом, а тому обізнана щодо природи укладеного нею правочину та її волевиявлення було вільни.Подання позову у 2017 року свідчить про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, про визнання договорів недійсними – відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними, позовні вимоги є безпідставними, надуманими та необґрунтованими.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям нового, про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що під час укладання договорів дарування вона помилялась щодо правової природи правочину, обставин, що мають істотне значення, оскільки вважала їх договором довічного утримання.Вона не бажала дарувати своє майно сторонній людині так як це було єдиним її житлом та іншого майна в неї немає.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначає, що відсутні правові підстави для скасування рішення суду. Позивачка була обізнана про умови договору дарування, грамотна людиною. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Одночасно посилається на те, що вона отримала правовстановлюючі документи, ключі від будинку, здійснює догляд за будинком, проводить там ремонтні роботи та сплачує комунальні послуги.
В судове засідання відповідачка не з`явилась. В своїй заяві просить розглянути справу за її відсутності.
В силу сь.372 ч.2 ЦПК України судова клегія дійшла висновку про розгляд спави за відсутності відповідачки так як вона належнм чином сповіщена про час та місце судового розгляду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Судова колегія заслухави доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явиись, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 сформулював висновок, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування.
       Лише у разі встановлення таких обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 655 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 03.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №179 та посвідченого Державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області Кушнір І.В., ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0284 га в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:004:0502. Дана земельна ділянка належала дарувальнику ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право власності від 14.11.2015 року, індексний номер 47621580. 
Відповідно до Договору дарування частки домоволодіння від 03.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №181 та посвідченого Державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної контори Одеської області Кушнір І.В., ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 належні їй 53/100 часток домоволодіння під номером АДРЕСА_1 . Відчужувана частка домоволодіння належала дарувальнику ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого Тітовою Т.С., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області 10 жовтня 2005 року за реєстровим номером 3925, право власності на частку домоволодіння зареєстроване Комунальним підприємством Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації 11 серпня 2008 року в книзі:63, номер запису:1843. 
На даний час в оспорюваному будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивачка ОСОБА_2 та сплачує комунальні послуги з обслуговування цього будинку, що підтверджується копіями квитанцій, які місяться в матеріалах справи.
В матеріалах справи міститься довідка, видана Білгород-Дністровською міською багатопрофільною лікарнею №66 від 14.04.2016 року, згідно якої позивачка ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 27.01.2016 року по 05.02.2016 року з діагнозом: залізодефіцитна анемія середньої важкості. 
В розписці від 02.09.2016 року відповідачка ОСОБА_3 підтвердила факт довічного утримання позивачки взамін набуття пава власності на її майно( а.с.8 т.1).
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. 
Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки – неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що після укладення оспорюваних договорів дарування на будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 продовжувала проживати у ньому, їх передача фактично не відбулася; в силу свого похилого віку та за станом здоров`я остання потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги.
Позивачка зверталася до суду з позовною заявою про визнання спірного договору дарування недійсним в силу статті 229 ЦК України.матеріали справи містять розписку відповідачки 02.09.2016 року яка зобов`язалась забезпечувати медицинською допомогою за свій рахунок, твердим допливом в еобхідній кількості та опалений сезон щорічно, забезпечувати продуктами, житлом та похованням( а.с.8).
Позивачка зазначає, що вона помилялась щодо правової природи договору, який підписувала.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив із відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні оспорюваного договору дарування помилки, всупереч встановлених судом фактичних обставин та оцінених доказів, що свідчить про порушення меж розгляду справи.
Тлумачення змісту статті 89 ЦПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Одночасно передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Доводи відповідаки на відсутність доказів про те, що позивачка не розуміла своїх значень та не могла керувати ними не є правовою підставою для відмови в задоволені позовних вимог оскільки позовні вимоги заявлені з підстав ст.229 ЦК України.
Отримання правовстановлюючих документів ключів та сплата комунальних послуг не спростовує того факту, що позивачка, в силу похилого віку, стану здоров`я, помилялась щодо правової пироди правочину, оскільки вважала його договором довічного утримання так як потребувала сторонньої допомоги .
Враховуючи, що у ОСОБА_2 іншого житла немає, в силу свого віку та стану здоров`я при укладанні з ОСОБА_3 договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки думала, що підписує договір довічного утримання,а тому судова колегія приходить до висновку про відсутність у неї вільної волі щодо їх дарування, оскільки вона помилялась щодо правової природи правочинів. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК  України, судова колегія,-                                                                                
ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити .
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 жовтня 2020 року скасувати , прийняти постанову.
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори про визнання договорів недійсними задовольнити.
Визнати недійсними договір дарування від 03.02.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрований № 181 та посвідчений державним нотаріусом одеської області Кушнір І.В. 
Визнати недійсним договір дарування від 03.02.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0284 га.,що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 51110300000:01:004:0502, зареєстрований в реєстрі № 179.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2021 року, оскільки суддя Сегеда С.М. перебуває у відпустці відповідно до Наказу № 67-в від 31.05.2021 року з 08.06 – 11.06.2021 р.р.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда 
- 

О.С.Комлева