ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/3006/16-ц		
Провадження № 22-ц/821/991/21		
категорія: 308000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,  
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення обмеження права спільної часткової власності, у складі: головуючого судді Годік Л. С., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2  про усунення обмеження права спільної часткової власності. 
Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником і користується квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а поруч знаходиться відповідач ОСОБА_2 . Конструктивна особливість такої ситуації – спільний дах із дерев?яних балок по д/вальковому перекриттю з листами АЦВ. 
Зазначає, що ОСОБА_2 при переплануванні в 2008 році своєї частки обладнала вентиляцію та вивела її на горище всупереч будівельним нормам і змінила температурний баланс приміщення. Змінилась температура і вологість, а при різних перепадах температури виникає конденсат на всіх елементах, що веде до їх пошкодження. Через горище від його печі проходить цегельна труба, яка в умовах підвищеної вологості стала руйнуватися. Розчин став розпушуватися, порушена структура, а пічна труба висотою 3,20 м втратила стійкість і нахилилася, загальний стан її незадовільний і потребує відновлення.
Вказує, що вина відповідача є встановленою.
Збільшивши позовні вимоги ОСОБА_1 остаточно просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути обмеження права спільної часткової власності щодо незаконного влаштування вентиляційної системи на спільному горищі і привести її експлуатаційний стан до діючих норм.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, а саме не довів факту порушення його законних прав та інтересів відповідачем ОСОБА_2 при розпорядженні своєю часткою власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу        

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду за ст. 257 ЦПК України. Судовий збір стягнути з відповідача в дохід державного бюджету.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом порушені норми процесуального права, згідно ст. 200 ЦПК України позов підлягав залишенню без розгляду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду 27 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року справу призначено до розгляду на 25 травня 2021 року на 14:30 год., в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно листа Управління ДСНС України у Черкаській області від 08 квітня 2016 року №257, де зазначено, що власниця приватної житлової квартири АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 в горищному приміщенні загального користування багатоквартирного одноповерхового житлового будинку влаштувала вентиляційну трубу системи витяжної природної вентиляції з порушенням вимог і норм п.7.3 розділу 7 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» (а.с. 3).
Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення обмежень права спільної часткової власності відмовлено (а.с.15-19).
Згідно довідки приватного нотаріуса Роголь Г. І., 29 серпня 2017 року нею, як приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області за реєстровим №3948 був посвідчений від імені ОСОБА_2 договір дарування 1/6 частки будинку, що розташований по АДРЕСА_3 (а.с. 86).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналогічні вимоги містила ст. 3 ЦПК України в редакції чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.
За змістом ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що приватний будинок по АДРЕСА_1 належить всім співвласникам на праві спільної часткової власності, відповідач ОСОБА_2 для побутових потреб, при переплануванні в 2008 році своєї частки, обладнала вентиляцію відкритого типу для витяжки суміші пару, газу і шкідливих речовин. Витяжна конструкція представляє собою металеву вентиляційну трубу, яку необхідно виводити над дахом будинку, проте відповідач вивела її на спільне горище і замаскувала її там.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст. 355 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).
Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».
Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Переобладнання – улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.
Умовами ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З досліджених судом доказів вбачається, що згідно з Договором дарування від 27.05.1994, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали в дар кожен в рівних долях 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м.
Інші співвласники до участі в розгляді справи залучені не були, як і правонаступник ОСОБА_2 за договором дарування 1/6 частки будинку від 29.08.2017, що розташований по АДРЕСА_3 .
В позовній заяві та під час розгляду справи ОСОБА_1 зазначав, що відповідні порушення мали місце в 2008 році, разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 не навів доказів впливу на конструкції його частини будинку вентиляції відповідача (про наявність чи відсутність якої даних у справі позивач взагалі не навів), зокрема актів обстеження та відповідних висновків спеціалістів, а з клопотанням про проведення експертизи до суду не звертався.
Щодо листа Управління ДСНС України у Черкаській області від 08 квітня 2016 року №257, де зазначено, що власниця приватної житлової квартири АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 в горищному приміщенні загального користування багатоквартирного одноповерхового житлового будинку влаштувала вентиляційну трубу системи витяжної природної вентиляції з порушенням вимог і норм п. 7.3 розділу 7 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», то слід зазначити наступне. 
Матеріали справи не містять жодного доказу яким саме чином влаштування вентиляційної труби системи витяжної природної вентиляції порушують права позивача та впливають чи не впливають на загальну конструкцію будинку.
Посилання в позовній заяві на наявність підвищення вологості, температури на горищі, а також те, що від вентиляційної труби відповідача руйнується пічна цегляна руба ОСОБА_1 не підтверджені жодним доказом.
Крім того, вказане переобладнання мало місце 2008 року, а ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарств України 25.01.2013 № 24 та від 28.08.2013 №410, набрали чинності 01.01.2014, тобто після проведення відповідного переобладнання ОСОБА_2 .
Апеляційний суд враховує, що подання доказів визначено ст. 83 ЦПК України, так сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Зокрема, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. При цьому, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.
Проте, звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 не зазначав про неможливість отримання будь-яких доказів, не заявляв жодних клопотань про їх витребування у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України, яка регламентує витребування доказів, хоча справа розглядалась протягом тривалого часу.
Крім того, звертаючись в суд з позовом позивач вказував, що при необхідності просить суд призначити будівельно-технічну експертизу. Проте, в процесі розгляду справи своє клопотання не підтримував, питання для проведення експертизи суду не надавав, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Аналогічні вимоги містила ст. 10 ЦПК України в редакції станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.
За ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Диспозитивність цивільного судочинства, на час звернення позивача до суду з даним позовом, визначалась ст. 11 ЦПК України у відповідній редакції.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України на час вирішення спору; ст. 57 ЦПК України на час звернення з ним до суду).
Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ЦПК України в редакції станом на час звернення до суду). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні вимоги містила ст. 60 ЦПК України в редакції станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.
У ч. 1 с. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, як співвласника будинку, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що суд повинен був залишити позов без розгляду з підстав визначених ст. 257 ЦПК України, то слід зазначити наступне.
Статтею 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. ОСОБА_1 , згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті не подав заяву про залишення позову без розгляду, тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_1 по суті, адже жодна з передбачених ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позовної заяви без розгляду, на час ухвалення судом рішення наявною не була.
Відносно вимоги апеляційної скарги про залишення позову без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Як зазначалось, ст. 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, за наслідками апеляційного перегляду, визначені процесуальним законом, відсутні, зокрема і з підстав визначених в п. 8 та п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги і колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні його апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсується за рахунок держави. Докази наявності інших судових витрат, понесених сторонами, у матеріалах справи відсутні, тому відсутні підстави для їх стягнення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

О. В. Карпенко