ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 1740/2147/18 пров. № А/857/8980/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, головуючий суддя – Недашківська К.М., ухвалене о 14:31 год. у м. Рівне, повний текст якого складено 23.03.2021 року, у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною та скасування вимоги,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач – ПрАТ «Рівнеазот» звернулося в суд з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2018 року №Ю-258-11 про сплату недоїмки по єдиному внеску в розмірі 9 088 330 грн. 58 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що оскаржена вимога сформована відповідачем на підставі даних інтегрованої картки платника податків по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.05.2018 року. У подальшому, поточні платежі ПрАТ “Рівнеазот” зі сплати єдиного внеску контролюючий орган також відносив в рахунок погашення вказаної вище недоїмки, натомість виникала нова недоїмка за інший період. Зазначало, що  внаслідок таких дій відповідача було сформовано ряд податкових вимог, які на даний час скасовані судом. Тобто на момент формування оскаржуваної вимоги  про сплату  боргу не відбулося узгодження сум недоїмки зі сплати єдиного внеску визначених у попередніх вимогах внаслідок їх оскарження позивачем, а тому обов`язок зі сплати єдиного внеску за вказаний період  виконано ним повністю та належним чином. Крім цього вказувало, що оскаржена вимога про сплату боргу є виконавчим документом, яка сформована відповідачем на всю суму недоїмки станом на 30.09.2018 року, котра включає і суми недоїмки за попередніми оскаржуваними вимогами, що може призвести до направлення на виконання у виконавчу службу вимог за однією заборгованістю і, як наслідок подвійного її стягнення. Тому,  з огляду на викладене вище, позивач вважав, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування і направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-258-11 від 13.06.2018 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків ДПС від 13 червня 2018 року №Ю-258-11 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 9088330,58 грн. 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДПС оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, на думку апелянта, сплата ДП «Хімік» ПрАТ «Азот» єдиного внеску від імені ПрАТ «Рівнеазот», але за рахунок ДП «Хімік» ПрАТ «Азот», суперечить вимогам вказаної вище норми. Також апелянт вказує, що норми Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись до правовідносин щодо сплати єдиного внеску.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 червня 2018 року Приватним акціонерним товариством “Рівнеазот” отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2018 року №Ю-258-11, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби станом на 31.05.2018 року, на суму 9088330,58 грн зі сплати єдиного внеску (далі – Вимога від 13.06.2018 року) (а.с. 37 том 1). 
Не погоджуючись з Вимогою від 13.06.2018 року та з розрахунком суми недоїмки, 26.06.2018 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою вих. №1941 (а.с. 38 том 1).
30 липня 2018 року позивач отримав рішення Державної фіскальної служби України від 26.07.2018 року №2470616/99-39-11-02-02-25 про результати розгляду скарги, у якому зазначалося, що за обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості Скаржника станом на 31.05.2018 року становить 9088330,58 грн, на підставі чого сформовано оскаржувану вимогу. За таких обставин, ДФС України вирішено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2018 року № Ю-258-11 залишити без змін, а скаргу ПрАТ “Рівнеазот” - без задоволення (а.с. 42 том 1).
Постановами заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року та головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 30.07.2015 року, накладено арешти на кошти, які містяться на рахунках ПрАТ “Рівнеазот”, що позбавляло позивача можливості здійснити сплату єдиного внеску з свого банківського рахунку відповідно до приписів частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (а.с. 59-63 том 1).
З метою своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску, за період з червня по вересень 2015 року між Публічним акціонерним товариством “Рівнеазот” та Дочірнім підприємством “Хімік” ПрАТ “Азот” укладено Договір доручення №05.15 від 29.05.2015 року (а.с. 64 том 1). Відповідно до пункту 1.1 Договору – Повірений (ДП “Хімік” ПрАТ “Азот”) в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов`язується за рахунок Довірителя (ПрАТ “Рівнеазот”) виконувати грошові зобов`язання, деталізований зміст яких визначається у додатках. 
На виконання підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Договору доручення, позивачем видано довіреність №748-юв від 11.06.2015 року, якою уповноважено ДП “Хімік” ПрАТ “Азот” вчиняти наступні дії: сплачувати (перераховувати) від імені ПрАТ “Рівнеазот”: нотаріальні послуги, податки та збори відповідно до Податкового кодексу України, єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, аліменти, заробітну плату, інші утримання з заробітної плати, пенсії, оплату листків непрацездатності, виплати заробітної плати за період відпустки, компенсацію середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, відрахування від ФОП, кошти на господарські потреби, на відрядження, супутні банківські комісії (а.с. 66 том 1). 
На виконання вимог Договору доручення та у відповідності до повноважень згідно з довіреністю, ДП “Хімік” ПрАТ “Азот” сформувало та подало на виконання банківських установ платіжні доручення із зазначенням призначення платежу “нарахована сума ЄВ” в загальному розмірі 20685499,01 грн. ДП “Хімік” ПрАТ “Азот” сплачено єдиний внесок від імені та за рахунок ПрАТ “Рівнеазот” на підставі Договору доручення №05.15 від 29.05.2015 року та виданої відповідно до цього договору довіреності (а.с. 68 том 1).
14 грудня 2015 року позивачем отримана Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.12.2015 року №  Ю-258-11, яка сформована Міжрегіональним головним управлінням ДФС – Центральним офісом з обслуговування великих платників, на суму 16821411,33 грн зі сплати єдиного внеску (а.с. 44 том 1).
Вимога від 07.12.2015 року №Ю-258-11 у визначені законом строки оскаржена позивачем в адміністративному порядку та судовому порядках.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2016 року у справі №817/85/16 позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.12.2015 року №  Ю-258-11 (а.с. 75 том 1). 
Відповідно до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу  позивача задоволено; постанову  Рівненського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2016 року скасовано; прийнято нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправною Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 07 грудня 2015 року № Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 16821411,33 грн (перша вимога) (а.с. 77 том 1).    
Ухвалою  Вищого адміністративного суду України від 26.01.2017 року постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року залишено без змін (а.с. 80 том 1).
Постановою Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №817/85/16 у задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДФС про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2017 року у справі №817/85/16 відмовлено (а.с. 5 том 2). 
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним на підставі договору доручення, довіреності та договору про поворотну фінансову допомогу. Внаслідок таких дій позивача ніяких негативних наслідків не наступило, а навпаки кошти своєчасно надійшли до відповідача.
В той же час, в порушення вимог пункту 4.1. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, поточні платежі ПрАТ “Рівнеазот” зі сплати єдиного внеску здійснені у жовтні – грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року Міжрегіональне ГУ ДФС – Центральний офіс з ОВП відносило в рахунок погашення вказаної у вимозі від 07.12.2015 року недоїмки.  
Тобто, попри спірність суми недоїмки визначеної у першій вимозі від 07.12.2015 року №Ю-258-11, незважаючи на те, що вказана вимога була оскаржена у передбачені законом строки і в адміністративному і у судовому порядках, в порушення положень “Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу”, орган ДФС безпідставно змінював призначення здійснених позивачем  платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка як встановлено судом узагалі відсутня, оскільки зобов`язання зі сплати єдино внеску за червень-вересень 2015 року своєчасно та в повному обсязі виконані ПрАТ “Рівнеазот”. 
Водночас, на підставі поданих товариством Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, та у зв`язку із тим, що кошти сплачені в рахунок погашення відображених у цих Звітах зобов`язань зі сплати єдиного внеску, перекидались на оплату спірної суми недоїмки, контролюючим органом було сформовано нові вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка виникла в інший період.
Відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 року у справі №817/110/16 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2016 року №Ю-258-11 (друга вимога) (а.с. 82 том 1). 
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року апеляційну скаргу Міжрегіонального ГУ ДФС – Центрального офісу з ОВП залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 року – без змін (а.с. 87 том 1).
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року у справі №817/299/16 визнано протиправною та скасовано вимогу від 04.02.2016 року №Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 18176403,39 грн (третя вимога) (а.с. 91 том 1). 
Ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2016 року та Вищого адміністративного суду України від 14.09.2016 року повернуто відповідно апеляційну та касаційну скарги Міжрегіонального ГУ ДФС – Центрального офісу з ОВП на постанову суду першої інстанції (а.с. 96 том 1).
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року у справі №817/902/16 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2016 року №Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 20035875,98 грн (четверта вимога) (а.с. 97 том 1). 
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року апеляційну скаргу Офісу ВПП ДФС залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції від 30.09.2016 року – без змін (а.с. 102 том 1).
18 травня 2017 року позивач отримав чергову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.05.2017 року №Ю-258-11 (п`ята вимога), яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, на суму 29214245,76 грн зі сплати єдиного внеску.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі №817/845/17 визнано протиправною і скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №Ю-258-11 від 05.05.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 29214245,76 грн. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 року апеляційну скаргу  Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на  постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року  у справі №817/845/17 повернуто скаржнику.
Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №817/845/17 касаційну скаргу контролюючого органу повернуто скаржнику (а.с. 17 том 2).
18 липня 2017 року позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2017 року № Ю-258-11 (шоста вимога) на суму 10547515,40 грн. 
Рівненським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 16.03.2018 року у справі №817/1135/17, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2017 року № Ю-258-11 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 10547515,40 грн. (а.с. 124 том 1).
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду  від 12.06.2018 року апеляційну скаргу Офісу ВПП ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 року повернуто особі, яка її подала. Отже, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 року у справі №817/1135/17 набрало законної сили (шоста вимога) (а.с. 129 том 1).
03 жовтня 2017 року позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2017 року №Ю-258-11 (сьома вимога) на суму 8898695,69 грн, яка також оскаржена ПрАТ “Рівнеазот” до Рівненського окружного адміністративного суду, у адміністративній справі №817/1496/17. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року у справі №817/1496/17 визнано протиправною та скасовано вимогу від 14.09.2017 року №Ю-258-11 про сплату боргу (недоїмки)  зі сплати єдиного внеску  в сумі  8898695,69 грн.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі №817/1496/17 апеляційну скаргу контролюючого органу повернуто скаржнику. 
Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 року у справі №817/1496/17.
25 жовтня 2017 року на адресу позивача надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017 року №Ю-258-11 (восьма вимога) на суму 8376333,62 грн, яка оскаржена до Рівненського окружного адміністративного суду (справа №817/1671/17).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року у справі №817/1671/17 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2017 року №Ю-258-11 (а.с. 19 том 2). 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 року у справі №817/1671/17 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року залишене без змін (а.с. 24 том 2).
21 листопада 2017 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2017 року №  Ю-258-11 (дев`ята вимога) на суму 8043269,06 грн. Вказана вимога оскаржена до Рівненського окружного адміністративного суду, у адміністративній справі №817/1895/17.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 у справі №817/1895/17 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2017 року №Ю-258-11 на суму 8043269,06 грн. (а.с. 35 том 2). 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі №817/1895/17 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року залишене без змін (а.с. 40 том 2). 
Ухвалою Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі №817/1895/17 касаційну скаргу контролюючого органу повернуто скаржнику (а.с. 43 том 2). 
20 грудня 2017 року на адресу позивача надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2017 року №Ю-258-11 (десята вимога) на суму 7681149,51 грн, яка оскаржена до Рівненського окружного адміністративного суду, у адміністративній справі №817/2265/17.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року у справі №817/2265/17 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 від 14.12.2017 року на суму єдиного внеску 7681149,51 грн. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу – повернуто скаржнику.
Ухвалою Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №817/2265/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №817/2265/17 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства “Рівнеазот” до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування вимоги.
22 січня 2018 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2018 року №Ю-258-11 (одинадцята вимога) на суму 702105,63 грн, яка є предметом оскарження у справі №817/386/18. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року у справі №817/386/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2018 року №Ю-258-11 (а.с. 55 том 2).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №817/386/18 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 у справі №817/386/18 залишене без змін (а.с. 60 том 2).
Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №817/386/17 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 повернуто скаржнику (а.с. 64 том 2). 
20 лютого 2018 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 року №  Ю-258-11, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, станом на 31.01.2018 року, на суму 12309016,86 грн (дванадцята вимога), яка оскаржена до суду у встановлені законом строки і є предметом розгляду у справі №817/1046/18. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 у справі №817/1046/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2018 №  Ю-258-11 (а.с. 48 том 2).
20 квітня 2018 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2018 року №  Ю-258-11, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, станом на 28.02.2018 року, на суму 12248796,16 грн (тринадцята вимога), яка оскаржена до суду – справа №817/1607/18. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року у справі №817/1607/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 від 15.03.2018 року на суму єдиного внеску 12248796,16 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №817/1607/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №817/1607/18 (857/10531/19) за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства “Рівнеазот” до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправною та скасування вимоги.
20 квітня 2018 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.04.2018 року №Ю-258-11, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, станом на 31.03.2018 року, на суму 10192329,58 грн (чотирнадцята вимога), яка оскаржена до суду – справа №817/1608/18.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року у справі №817/1608/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.04.2018 №Ю-258-11 (а.с. 77 том 2).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі №817/1608/18 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року залишене без змін (а.с. 82 том 2).
Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2020 року у справі №817/1608/18 касаційну скаргу контролюючого органу повернуто скаржнику (а.с. 88 том 2).
04 червня 2018 року позивачем отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2018 №Ю-258-11 (п`ятнадцята вимога) на суму 7257186,10 грн, яка сформована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, станом на 31.04.2018 року та оскаржена до суду – справа №1740/2036/18. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року у справі №1740/2036/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2018 року №258-11 (а.с. 195 том 1).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 року у справі №1740/2036/18 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №1740/2036/18 – без змін (а.с. 201 том 1). 
Суд зазначає, що провадження у справі №1740/2147/18 було зупинене до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №1740/2036/18, предметом розгляду якої являлася попередня вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2018 року №258-11.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому обставини, викладені у наведених вище рішеннях адміністративних судів по справах №817/85/16; №817/110/16; №817/299/16; №817/902/16, №817/2117/16, №817/845/17, №817/1135/17, №817/1496/17, №817/1671/17, №817/1895/17, №817/2265/17, №817/386/18, №817/1046/18, №817/1607/18, №817/1608/18, №1740/2036/18 мають преюдиційне значення, на що вказують, зокрема, причини виникнення у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, спільний для усіх оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) номер – Ю-258-11, а також те, що предметом дослідження у цих справах були взаємовідносини між тими ж сторонами щодо сплати єдиного внеску. 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч законодавчо встановленому порядку узгодження суми недоїмки, визначеної у вимозі про сплату недоїмки, відповідач – Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, сформував оскаржувану Вимогу про сплату недоїмки від 13.06.2018 року № Ю-258-11 на підставі, в тому числі, сум грошового зобов`язання, які платник єдиного внеску узгоджував в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером Ю-258-11.
ПрАТ “Рівнеазот”, як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не міг ухилитися від сплати єдиного внеску не зважаючи на те, що на всі кошти, які містяться на рахунках ПрАТ “Рівнеазот”, накладено арешт. Однак, у зв`язку з такими обставинами, останнє було позбавлене можливості здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, що і стало підставою для вжиття заходів спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати податку, шляхом укладення 29.05.2015 року Договору доручення №05.15 з ДП “Хімік” ПрАТ “Азот”.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати ЄСВ, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року (далі - Інструкція).
За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону, платниками єдиного внеску є : 1) роботодавці : підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Згідно із ч.7 ст.9 Закону №2464-VI, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку, а частиною восьмою цієї статті, - що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Підпунктом першим пункту другого розділу 4 Інструкції закріплено правило, згідно якого, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь).
Згідно підпункту 4 пункту 2 цього ж розділу Інструкції, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Аналогічне положення передбачене і частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, ПрАТ «Рівнеазот» як платник єдиного внеску, зважаючи на те, що на всі кошти, які містились на його рахунках, було накладено арешт, в зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості самостійно здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, вжив не заборонених законом заходів, спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати єдиного внеску шляхом укладення 29.05.2015 року Договору доручення № 05.15 з ДП «Хімік» ПрАТ «Азот».
Твердження відповідача про те, що перерахування повіреним ДП «Хімік» ПрАТ «Азот» грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя ПрАТ «Рівнеазот» суперечить положенням ч. 9 ст. 25 Закону № 2464-VI, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки правомірність таких дій позивача встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Зокрема, Верховним Судом у постанові від 25.01.2019 року у справі № 817/85/16 зазначено, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі № 2464-VI щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.
При цьому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції № 449 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Згідно з п. п. 3, 4 Розділу VІ Інструкції № 449 фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення суми боргу.
Отже, оскільки сума єдиного внеску була сплачена повіреним ДП «Хімік» ПрАТ «Азот» у повному обсязі, то обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано повністю та своєчасно.
Слід зазначити, що відповідно до норм «Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 452, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 року за № 1593/24125 (який був чинним до 22.02.2016 року), та «Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року № 1124, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за № 178/28308, який набув чинності з 23.02.2016 року, скарга на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу подана з дотриманням порядку і строків, визначених відповідним Порядком, зупиняє строки їх сплати до винесення рішення органом доходів і зборів вищого рівня або дня набрання судовим рішенням законної сили.
Незважаючи на відповідні судові рішення, по особовому рахунку позивача на момент виникнення спірних правовідносин та на дату звернення до суду з даним позовом продовжувала обліковуватися недоїмка зі сплати єдиного внеску, що, зокрема, підтверджується даними інтегрованої картки платника податків ПрАТ «Рівнеазот».
Колегія суддів зазначає, що оскільки первинна вимога від 07.12.2015 року № Ю-258-11 та усі наступні вимоги під тим самим порядковим номером були оскаржені у судовому порядку та скасовані судами, контролюючий орган безпідставно змінював призначення здійснених ПрАТ «Рівнеазот» поточних платежів із сплати єдиного внеску, відображених у поданих позивачем Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено описаними вище судовими рішеннями, відсутня.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування поточних платежів позивача в рахунок оплати суми недоїмки, та відповідно, для зарахування подальших поточних платежів в рахунок погашення недоїмки визначеної у наступних вимогах, а тому оскаржувана вимога Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 13.06.2018 року №Ю-258-11 є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправною та скасування вимоги.
Суд апеляційної інстанції вказує, що апеляційне провадження було відкрито за помилковою сплатою судового збору Офісу великих платників податків Державної податкової служби, яка сплачена не на реквізити вказані в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 12.05.2021 року, що свідчить про несплату апелянтом суми судового збору за вказаними реквізитами.
Відтак, враховуючи, що апелянтом не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Офісу великих платників податків Державної податкової служби суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі №1740/2147/18 – без змін.
Стягнути з Офісу великих платників податків Державної податкової служби (ЄДРПОУ - 43141471) судовий збір в розмірі 34 050 (тридцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень за подання апеляційної скарги на рішення суду у справі №1740/2147/18 за наступними реквізитами: «Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) – 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача – UA338999980313161206081013952; код класифікації доходів бюджету – 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу – *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 25.06.2021 року.