ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2021 р.           Справа№ 910/7790/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 
 
за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л. 
за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 08.06.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1  
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 (повний текст рішення підписано 03.02.2021)
у справі № 910/7790/19 (суддя Босий В.П.) 
за позовом ОСОБА_2 
до 1) ОСОБА_3 
2) ОСОБА_1  
3) Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» 
4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 4: 
1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Сага Інвест ЛТД»
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Ріал»
3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ»
4. Приватного підприємства «Українська консультаційна група»
про визнання правочинів, рішень вищого органу управління та редакцій статуту товариства недійсними
                                                         ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), ОСОБА_1 (далі - відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» (далі - відповідач 3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» (далі - відповідач 4) про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» у розмірі 100%, що у грошовому виразі складає 10 075   000,00 грн, оформлений Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 29.11.2018, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнання недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №19/2 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 19.02.2019; визнання недійсним правочину щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» у розмірі 100%, що у грошовому виразі складає 10 075   000,00 грн, оформленого Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» №1/03/2019 від 01.03.2019 та Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;  визнання недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №01/03/19 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019; визнання недійсною редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», затвердженої рішенням №01/03/19 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019; визнання недійсним рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №02-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 02.05.2019;  визнання недійсною редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК», затвердженої рішенням №02-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 02.05.2019; визнання недійсним рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №22-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК» від 22.05.2019; визнання недійсною редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК», затвердженої рішенням №22-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК» від 22.05.2019; визнання недійсним правочину щодо переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» права власності на незавершений будівництвом офісний комплекс (друга черга), загальною площею 20 299,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 97000780000), оформленого актом приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019.           В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він не підписував ані Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС»  від 29.11.2018, ані Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі  Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», що підтверджується висновком експерта №9310 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 04.06.2019, який складений експертом першого класу ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз». Крім того, як вказує позивач, в день складання Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», а саме 29.11.2018 він перебував у місті Бердянську на лікарняному, про що свідчить оформлення від його імені нотаріальної довіреності (серія бланка ННМ №341062), посвідченої приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А., за реєстровим №2913. Також про перебування позивача на день складання Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», а саме 29.11.2018, у місті Бердянську свідчить листок непрацездатності серії АДУ №466410, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради, з якого вбачається, що ОСОБА_2 з 29.11.2018 по 03.12.2018 перебував на лікарняному. 
Стосовно Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 29.11.2018, то як зазначає позивач, йому взагалі нічого про нього не відомо, окрім посилання на нього у Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», а саме 29.11.2018, що свідчить відсутність волевиявлення позивача на відчуження власної частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» на користь будь-яких третіх осіб, що суперечить вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. 
З огляду на недійсність Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 29.11.2018, ОСОБА_3 не набув право власності на частку у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», а тому не мав права розпоряджатися часткою у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» шляхом продажу на користь ОСОБА_1 . Отже, правочин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлений Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» №1/03/2019 від 01.03.2019 та Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019, суперечить вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 658 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним.    
Крім того, позивач, будучи єдиним належним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» з часткою 100% статутного капіталу не брав участі у Зборах учасників та не ухвалював жодних рішень з 19.02.2019 по 22.05.2019, та не уповноважував на це інших осіб, а тому наявні безумовні підстави для визнання всіх рішень вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», що були прийняті ним у період з 19.02.2019 по 22.05.2019. Як наслідок недійсності рішень вищого органу управління Товариства, прийнятих з 19.02.2019 по 22.05.2019, також підлягає визнанню недійсними й нові редакції Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», затверджені такими рішеннями. 
Як вказує позивач, він не приймав та не уповноважував будь-яких осіб на прийняття рішення щодо виділення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» нової юридичної особи, затвердження розподільчого балансу про передачу офісного комплексу для формування статутного капіталу нової юридичної особи (ТОВ «Сігейт Пропертіс») та не підписував, та не уповноважував на підписання Акта приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019. Рішення щодо звільнення позивача з посади директора та призначення нового директора, прийняті за відсутності необхідного обсягу повноважень, з моменту втрати ОСОБА_2 корпоративного та управлінського контролю над Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», всі дії виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» (директора), а також дії та рішення незаконно сформованого органу управління є незаконними та такими, що не породжують жодних правових наслідків, оскільки вчинені поза волею позивача. Отже, правочин по переходу права власності на офісний комплекс до ТОВ «Сігейт Пропертіс» суперечить ст.ст. 92, 203, 215 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним. 
В порушення корпоративних прав позивача, який володіє 100 % часткою статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», яка незаконно вибула з його володіння, є майном позивача і позбавлення позивача можливості отримувати такий прибуток від такої частки є порушенням його прав. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі №910/7790/19 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віру Миколаївну. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 призначено у справі №910/7790/19 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставлено таке питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «ПІДПИСИ СТОРІН», навпроти друкованого запису « ОСОБА_2 » в оригіналі Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 29.11.2018 - самим ОСОБА_2 чи іншою особою. Також вказаною ухвалою суду залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Сага Інвест ЛТД», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кий Ріал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та Приватне підприємство «Українська консультаційна група» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 4.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19, за результатами нового розгляду згідно постанови Верховного Суду від 06.08.2020, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним правочин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» у розмірі 100%, що у грошовому виразі складає 10 075 000 грн, оформлений договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 29.11.2018, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №19/2 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС». Визнано недійсним правочин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» у розмірі 100%, що у грошовому виразі складає 10 075 000 грн, оформлений договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» №1/03/2019 від 01.03.2019 та актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Визнано недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №01/03/19 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019.  Визнано недійсною редакцію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», затверджену рішенням №01/03/19 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 01.03.2019. Визнано недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №02-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 02.05.2019. Визнано недійсною редакцію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК», затверджену рішенням №02-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 02.05.2019. Визнано недійсними рішення вищого органу управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС», оформлені рішенням №22-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК» від 22.05.2019.  Визнано недійсною редакцію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК», затверджену рішенням №22-05/19 одноосібного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІКБЛЕНК». Визнано недійсним правочин щодо переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» права власності на незавершений будівництвом офісний комплекс (друга черга), загальною площею 20 299,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 97000780000), оформлений актом приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі  6   403,33 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3    541,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6   403,33 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3    541,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6   403,33 грн та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3   541,00 грн.           Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та не підписання ОСОБА_2 . Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018, що свідчить про наявність підстав стверджувати, що у ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення на відчуження власної частки у статутному капіталі Товариства на користь будь-яких третіх осіб, яке було б в належній формі виражене, зафіксовано та оформлене, та свідчить про безпідставність та незаконність переходу права власності на частку у статутному капіталі до ОСОБА_3 , а в подальшому - до ОСОБА_1 .
Щодо оскаржуваних рішень вищого органу управління Товариства, прийнятих з 19.02.2019 по 22.05.2019 та редакції Статуту, то суд першої інстанції дійшов висновку про визнання їх недійсними, з огляду на те, що позивач, як єдиний належний учасник Товариства з часткою 100 % статутного капіталу не брав участі у Зборах учасників та не ухвалював жодних рішень з 19.02.2019 по 22.05.2019  та не уповноважував не це інших осіб, а тому, як наслідок підлягають визнанню недійсними нові редакції Статуту Товариства. 
З моменту втрати позивачем корпоративного та управлінського контролю над Товариством, всі дії виконавчого органу Товариства (директора), а також дії та рішення незаконно сформованого вищого органу управління є незаконними та такими, що не породжують жодних правових наслідків, оскільки вчинялися поза межами волі позивача, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про недієздатність Товариства щодо підписання Акта приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019 та про відсутність (дефект) волі Товариства на вчинення дій щодо передачі офісного комплексу для формування статутного капіталу ТОВ «Сігейт Пропертіс», протиправне створення останнього та протиправне формування його статутного капіталу за рахунок майна Товариства.           
Не погоджуючись із ухваленим рішенням судом першої інстанції, ОСОБА_4  звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач 2 посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно було відмовлено у клопотанні відповідача 2 про призначення повторної почеркознавчої експертизи у даній справі та виклик експерта у судове засідання для надання пояснень з огляду на положення ч. 2 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, оскільки отриманий судом першої інстанції висновок експерта 08.12.2020 №26818ч26820/20-32, на думку апелянта, викликає сумнів, оскільки мають місце порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5. При  призначенні експертизи не було дотримано рівності сторін та змагальності, оскільки почеркознавча експертиза проводилась на підставі зразків підписів, наданих позивачем разом із клопотанням від 20.11.2020, та експериментальних зразків, відібраних у позивача у судовому засіданні. Суд першої інстанції неправомірно відмовив відповідачу 2 у задоволенні клопотання про витребування  документів, які зберігаються у Міністерстві юстиції України та містять вільні зразки почерку позивача, а саме: документи щодо отримання ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, на яких міститься особистий підпис та/або власноручно ОСОБА_2 , нанесений рукописний текст, як то заяви, протоколи, матеріали щодо здачі відповідного іспиту, відомості, пояснення тощо. Крім того, суд у документі, що є підставою для проведення експертизи, мав зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи. 
Апелянт також вказує на те, що судом не вирішено питання щодо клопотання відповідача 2 про витребування з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації документів, які подались для проведення реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні юридична компанія «Кратос». 
Також апелянт вважає, що судовий експерт вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки було досліджено питання, яке не призначалось судом та проведено комісійну експертизу, яка не призначалась судом відповідно до ухвали від 12.10.2020. 
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018 ґрунтуються на припущеннях, оскільки суд мав витребувати такий договір у сторін. Рішення прийняте без повного та всебічного дослідження матеріалів справи та містить відомості, що не відповідають матеріалам справи, оскільки суд безпідставно залишив без розгляду письмові пояснення третіх осіб 2-5 щодо позову.
Позовна вимога про визнання недійсним правочину щодо переходу до ТОВ «Сігейт Пропертіс» права власності на незавершений будівництвом офісний комплекс (друга черга), загальною площею 20   299,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 97000780000) оформленого Актом приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019, на переконання апелянта, не підлягала задоволенню, оскільки відносно неї позивачем не вірно обрано належний спосіб захисту, оскільки позивач станом на 29.11.2018 не був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Кратос». 
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач 29.11.2018 перебував у місті Бердянську і був фізично позбавлений можливості перебувати того ж дня у м. Києві не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки нотаріальна дія щодо посвідчення довіреності вчиняється згідно Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 №111/5 вчиняється у день посвідчення довіреності, отже, вказана дія могла бути вчинена протягом дня, щодо лікарняного, то позивач у період з 29.11.2018 по 03.12.2018 не перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, міг вільно пересуватися та вчиняти нотаріально-посвідчені правочини. 
Крім того, відповідач 2 не погоджується із розподілом судових витрат. 
Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021, апеляційна скарга ОСОБА_1 у справі №910/7790/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий), судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 року у справі №910/7790/19 залишено без руху.          Також не погоджуючись із ухваленим рішенням судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 змінити у частині розподілу судових витрат та стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 19   210,00 грн та витрат на проведення судової експертизи у сумі 10   623,00 грн пропорційно з кожного відповідача у рівних частинах.   
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги третя особа 4 посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 05.03.2021, апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» у справі №910/7790/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий), судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 року у справі №910/7790/19 залишено без руху.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19. Розгляд справи №910/7790/19  призначено на 20.04.2021 о 12 год. 00 хв.           Сторони своїм правом не скористались, відзив на апеляційну скаргу третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача 4, не надали, що не є перешкодою для апеляційного перегляду судового рішенні за приписами ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).            Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/7790/19.  Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання до 05.05.2021. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.05.2021 об 11 год. 30 хв.             20.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду наданий письмовий відзив позивача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, в рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 залишити без змін. 
Позивач, заперечуючи проти апеляційної скарги відповідача 2, посилається на те, що проведена судова експертиза була первинною, а не комісійною, а складений експертами висновок від 08.12.2020 №826818ч26820/20-32 відповідає вимогам законодавства, у тому числі наказу Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998. 
Щодо клопотання про витребування доказів, а саме: оригіналів документів з реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» в частині оскаржуваних реєстраційних дій, то місцевим господарським судом, зокрема ухвалою від 02.07.2019 документи витребовувались у Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у ОСОБА_3 . Матеріали реєстраційних справи на вимогу суду надійшли. Оригінал акта та договору ОСОБА_3 не надав. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 у справі №910/7790/19 зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. надати суду копію акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 29.11.2018, копії документів, на підставі яких встановлювалися особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для посвідчення правильності їх підписів; витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій, в якому будуть вказані дата, час та номер ведення запису для посвідчення справжності підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на акті приймання-передачі частки у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. вимог суду не виконав, документи суду не надав. 
Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/7790/19 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів та повторно витребувано у ОСОБА_3 оригінал договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» від 29.11.2018. Вимоги ухвали суду ОСОБА_3 не виконав.   
Щодо відсутності Договору купівлі-продажу частки від 29.11.2018, то в матеріалах реєстраційної справи, отриманої з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на запит суду, оригіналу та копії вказаного договору не виявилось, а відповідач 1 вимог суду щодо надання Договору купівлі-продажу частки від 29.11.2018 не виконав, в судові засідання не з`являвся. Таким чином, за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів переходу права власності на частку у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ МЮК «Кратос» від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , незаконними та юридично безпідставними є і факт підписання 29.11.2018 акта приймання-передачі частки, і наступні відчуження частки на користь ОСОБА_1 та інших осіб.         
Перехід права власності на офісний комплекс відбувся не в межах договірних відносин, а в межах корпоративних правовідносин, що надає учаснику юридичної особи право на оскарження таких дій. 
Крім того, на підтвердження позовних вимог, окрім висновку судового експерта позивач посилається на перебуванні 29.11.2018 у місті Бердянську, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру довіреності, в якому відображена інформація про реєстрацію довіреності в реєстрі 29.11.2018 об 11:24:04, витяг видано нотаріусом позивачу 29.11.2019 об 11:24:07, що свідчить про те, що позивач був в приміщенні приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т.А. в м. Бердянськ. 29.11.2019 у зв`язку із поганим самопочуттям позивач звернувся до лікаря та був відправлений на лікарняний, доказом чого є лист непрацездатності. За таких обставин, в один день позивач не міг одночасно з оформленням довіреності у нотаріуса та лікарняного у лікаря у м. Бердянськ, подолати відстань у більше, ніж 700 км з метою оформлення акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства у приватного нотаріуса в м. Києві.  
Інші учасники процесу відзив на апеляційну скаргу відповідача 2 не надали, що не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення в силу приписів ч. 3 ст. 263 ГПК України.    
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 для спільного розгляду. Відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19  на 18.05.2021 об 11 год. 30 хв.           21.04.2021 відповідач 3 надіслав на адресу Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за яким відповідач 3 повністю погоджується із апеляційною скаргою ОСОБА_1 та просить її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 скасувати повністю, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, з підстав викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 . 
12.05.2021 ОСОБА_1 подав клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи та виклик судових експертів. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 заявлені представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Герою Р.Ю. клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи від 27.04.2021 №75/21-Г та клопотання про виклик судових експертів від 06.05.2021 №85/21-Г   залишені   без розгляду у зв`язку із пропуском заявником строку, встановленого судом для заявлення відповідних клопотань. Відкладено розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 на 01.06.2021 об 11 год. 30 хв.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 01.06.2021 відкладено розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/7790/19 на 08.06.2021 о 13 год. 30 хв.
Представник позивача у судовому засіданні 08.06.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача 2 та просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 залишити без змін. Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ», то розгляд даного питання представник позивача покладає на розсуд суду.  
Представник відповідача 2 у судовому засіданні 08.06.2021 підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Представник відповідача 3 у засіданні 08.06.2021 підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача 2 та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Відповідачі 1, 4, третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та треті особи 1-4, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 4 своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно приписів ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Відповідно до п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, повідомлених належним чином. 
Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиви на них, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.  
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 23.07.2012 є єдиним учасником, власником 100% статутного капіталу та директором ТОВ «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» (далі - Товариство), що підтверджується: Договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства від 29.05.2012, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №892; Заявою про передання частки статутного капіталу від 29.05.2012, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №891; Протоколом №4 Загальних зборів учасників Товариства від 23.07.2012; Статутом Товариства у редакції, затвердженій Протоколом №4 від 23.07.2012; Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 26.07.2012; Наказом №1 про призначення на посаду директора від 23.07.2012. (т.1, а.с. 47-66). 
З 03.07.2013 у власності Товариства перебував незавершений будівництвом офісний комплекс (друга черга), загальною площею 20 299,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 97000780000) (далі - офісний комплекс), що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 09.10.2012 у справі №5011-32/10471-2012 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5741755 від 05.07.2013. (т.1, а.с. 67-83)
У період з 19.02.2019 по 24.05.2019 щодо Товариства було вчинено низку реєстраційних дій, внаслідок яких ОСОБА_2 перестав бути власником корпоративних прав у товаристві і з власності товариства вибув офісний комплекс.
Згідно відомостей ЄДР 100% власником статутного капіталу Товариства став значитися ОСОБА_1 , а згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником офісного комплексу - ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС», єдиним засновником якого виступає також ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з ЄДР, складеного станом на 29.05.2019, щодо Товариства були проведені наступні реєстраційні дії:
- №10741070011035120 від 19.02.2019, згідно з якою було змінено склад засновників Товариства (виключено ОСОБА_2 та включено ОСОБА_3 );
- №10741070012035120 від 21.02.2019, згідно з якою було змінено керівника Товариства з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ;
- №10741070013035120 від 01.03.2019, згідно з якою було змінено склад засновників Товариства (виключено ОСОБА_3 та включено ОСОБА_1 );
- №10741050014035120 від 01.03.2019, згідно з якою було зареєстровано Статут Товариства у новій редакції;
- №10741070015035120 від 02.03.2019, згідно з якою було змінено керівника Товариства з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 ;
- №10741070016035120 від 02.05.2019, згідно з якою було змінено місцезнаходження Товариства з « 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 2/10, корп. 14, поверх 4» на « 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, офіс 139»;
- №10741050017035120 від 22.05.2019, згідно з якою було змінено найменування Товариства з «Міжнародна юридична компанія «КРАТОС» на «ПІКБЛЕНК», у зв`язку з чим також зареєстровано Статут Товариства у новій редакції;
- №10741070018035120 від 22.05.2019, згідно з якою було змінено керівника Товариства з ОСОБА_1 на ОСОБА_5 ;
- №10741220019035120 від 22.05.2019, згідно з якою було внесено рішення засновників (учасників) Товариства щодо виділу;
- №10741050020035120 від 23.05.2019, згідно з якою було: зменшено розмір статутного капіталу Товариства з 10 075    000,00 грн. до 2 786    300,00 грн, у зв`язку з виділом з Товариства нової юридичної особи - ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС»; змінено грошовий розмір частки засновника з 10 075    000,00 грн. на 2 786    300,00 грн; зареєстровано Статут Товариства у новій редакції; внесено відомості про юридичних осіб-правонаступників Товариства - ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС».
Підставою для вчинення таких реєстраційних дій стали:
- Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до умов яких право власності на частку у розмірі 100% статутного капіталу Товариства перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (т.1, а.с. 91, копія Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 в матеріалах справи №910/7790/19 відсутня, на вимогу ухвал суду першої інстанції надана не була);  
- рішення №19/2 учасника Товариства (код ЄДРПОУ 36799623) від 19.02.2019, яким звільнено з посади директора Товариства Овдусенка В.В. та призначено на посаду директора ОСОБА_3 (т.1, а.с. 92);
- договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства №1/03/2019 від 01.03.2019 та Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 01.03.2019, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов яких право власності на частку у розмірі 100% статутного капіталу Товариства перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (т.1, а.с. 93-94);
- рішення №01/03/19 учасника Товариства (код ЄДРПОУ 36799623) від 01.03.2019, яким затверджено Статут Товариства у новій редакції, а також звільнено з посади директора Товариства Марченка О.В. та призначено на посаду директора ОСОБА_1 (роздруківки з ЄДР Рішення та Статуту Товариства у новій редакції додаються) (т.1, а.с. 95-103);
- рішення №02-05/19 одноосібного учасника Товариства (код ЄДРПОУ 36799623) від 02.05.2019, яким змінено найменування Товариства на ТОВ «ПІКБЛЕНК», звільнено з посади директора Товариства Башенка О.Б. та призначено на посаду директора ОСОБА_5 , а також затверджено Статут Товариства у новій редакції (т.1, а.с. 104-135);
- рішення №22-05/19 одноосібного учасника Товариства (код ЄДРПОУ 36799623) від 22.05.2019, яким виділено з Товариства нову юридичну особу - ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» зі статутним капіталом 7 288   700,00 грн, затверджено розподільчий баланс, передано для формування статутного капіталу ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» офісний комплекс, здійснено конвертацію (обмін) часток учасника Товариства, з якого здійснюється виділ, зменшено статутний капіталі Товариства з 10 075    000,00 грн до 2 786    300,00 грн, у зв`язку з виділом з нього нового товариства з обмеженою відповідальністю зі статутним капіталом 7 288   700,00 грн, затверджено Статут Товариства у новій редакції (т.1, а.с. 136-166). 
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. 
Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, підлягає встановленню наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, за результатами вирішення спору в судовому рішенні вказується в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як вбачається з матеріалів справи, частка у статутному капіталі Товариства вибула з власності позивача на підставі Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018 та Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018, на який міститься посилання в пункті 1 даного Акту.
Судом встановлено, що 29.11.2018, в день складання Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства та нотаріального посвідчення справжності підпису ОСОБА_2 на ньому у м. Києві, останній знаходився в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується фактом оформлення ним у цей день у м. Бердянську нотаріальної довіреності (серія бланка НИМ №341062), посвідченої приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. за реєстровим №2913. У посвідчувальному написі, зробленому на вказаній довіреності, зазначено, що вказана довіреність була підписана ОСОБА_2 у присутності нотаріуса, його особу було встановлено, а дієздатність перевірено. Також, з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів вбачається, що бланк ННМ №341062, на якому було виготовлено вищезазначену довіреність, було витрачено саме 29.11.2018, і згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вказана довіреність була видана ОСОБА_2 29.11.2018 об 11:24:07. (т.1, а.с. 183-184, 185-186, 188-189). 
Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат в Україні», в ред. від 28.08.2018, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної  контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного  нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того  вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені  поза вказаними приміщеннями.
У відповідності до Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затверджений наказом Міністерства юстиції України 28.12.2006 №111/5, в ред. від 28.03.2017,  (далі - Положення) Реєстратор Єдиного реєстру (далі - Реєстратор) - державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що мають доступ до Єдиного реєстру через інформаційну мережу Міністерства юстиції України, вносять записи до Єдиного реєстру про посвідчені довіреності (у тому числі їх дублікати), про припинення дії довіреностей, перевіряють дійсність довіреностей (їх дублікатів) за даними Єдиного реєстру та видають витяги з Єдиного реєстру, а також виконують інші функції, передбачені цим Положенням.
Згідно п.п. 2.1, 2.4, 2.7, 2.12, 2.13, 2.14 Положення обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі підлягають довіреності (у тому числі їх дублікати), посвідчені в нотаріальному порядку, та довіреності на право розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а також відомості про припинення їх дії. Реєстрація довіреностей (їх дублікатів) та відомостей про припинення їх дії здійснюється шляхом унесення Реєстратором відповідних відомостей до Єдиного реєстру. Кожному реєстраційному запису про посвідчення довіреності (у тому числі видачу дубліката) в Єдиному реєстрі присвоюються реєстраційний номер запису та поточна дата реєстрації в Єдиному реєстрі. Реєстратор уносить відомості до Єдиного реєстру у день посвідчення довіреності (видачі дубліката довіреності). Для підтвердження факту внесення інформації до Єдиного реєстру Реєстратор виготовляє витяг про внесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру у двох примірниках, один з яких залишається у Реєстратора, а другий - надається (надсилається) особі, яка видала довіреність (за її бажанням), або нотаріусу, який надав (надіслав) заяву про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру. У разі виявлення у витягу про внесення реєстраційного запису до Єдиного реєстру помилки, допущеної з вини Реєстратора, особа, яка надала (надіслала) заяву про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру, повинна письмово повідомити про це Реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Єдиного реєстру інформації, наведеній у заяві про внесення відомостей до Єдиного реєстру. Якщо факт невідповідності підтверджено, Реєстратор виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та повідомляє особу, яка надала (надіслала) заяву про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру. Якщо помилка допущена з вини особи, яка надала (надіслала) заяву про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру, Реєстратор повідомляє зазначену особу про необхідність унесення змін до запису шляхом подання відповідної заяви.
Отже, нотаріальні дії, у тому числі щодо видачі довіреності вчиняються в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса і відомості щодо реєстрації нотаріально посвідченої довіреності вносяться в день видачі довіреності.  
При цьому, підставними є твердженнями позивача, що враховуючи відстань між містом Бердянськом та містом Києвом (біля 765 км), ОСОБА_2 , фізично перебуваючи об 11:24:07 у м. Бердянську, не міг в цей же день у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. вчинити підпис на Акті приймання-передачі частки, а приватний нотаріус Кударенко В.М., відповідно, не могла у цей день засвідчити справжність підпису ОСОБА_2 на такому Акті.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач або Товариство видавали доручення (довіреності) будь-яким іншим особам, які б містили повноваження щодо звернення із заявами до державних реєстраторів та/або осіб, які виконують функції державних реєстраторів, про внесення змін до відомостей про учасників Товариства та вчинення будь-яких інших реєстраційних дій, щодо представництва інтересів позивача як учасника Товариства на загальних зборах та розпоряджатись належною йому часткою у статутному капіталі Товариства.
На виконання вказівок постанови Верховного Суду від 06.08.2020, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 по справі №910/7790/19 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №26818-26820/20-32 від 08.12.2020, підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «ПІДПИСИ СТОРІН», навпроти друкованого тексту « ОСОБА_2 » в оригіналі Акта приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Кратос» від 29.11.2018, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. (т. 8, а.с. 33-37). 
За приписами частини 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України). 
Згідно пункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.  
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 1, ч. 2 ст. 98 ГПК України).
Доводи апелянта про невідповідність висновку Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, щодо порушення порядку відбирання та надання зразків підписів, судом апеляційної інстанції до уваги взяті бути не можуть, оскільки зазначене не спростовує висновку судових експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у господарській справі №910/7791/19 від 08.12.2020 №26818-26820/20-32 щодо виконання напису в Акті приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Кратос» від 29.11.2018 не ОСОБА_2 , а іншою особою. 
Крім того, вказаний висновок судових експертів не містить сумнівів щодо правильності, необґрунтованості, суперечностей з іншими матеріалами справи, висновок є повним та ясним, що спростовує доводи відповідача 2 щодо необхідності проведення повторної експертизи на  підставі ч. 2 ст. 107 ГПК України.      
Доводи відповідача щодо проведення комісійної експертизи, то зазначене не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи (п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень).
Для проведення почеркознавчого дослідження судом першої інстанції експертам були надані вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_2 , що відповідає вимогам п. 1.1, 1.3 глави 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.
Враховуючи висновок судової експертизи в сукупності із іншими доказами наявними в матеріалах справи, та доводами позивача суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018 позивач не підписував.
Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 в матеріалах справи відсутній і відповідачем 1 не був наданий за запит суду першої інстанції. Відсутній договір також і в реєстраційній справі, наданій на вимогу суду Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією. Посилання на нього міститься лише в п. 1 Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018.
Згідно положень п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів, зокрема акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.  
Отже, чинним законодавством передбачена можливість реєстрації змін у складі учасників, розмірі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю без пред`явлення договору, а на підставі лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.
Таким чином, за відсутності Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та встановленого судом факту не підписання ОСОБА_2 . Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018, наявні підстави вважати про відсутність у позивача волі на продаж (відступлення) власної частки у статутному капіталі Товариства на користь ОСОБА_3 , а тому  правочин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства, оформлений Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 29.11.2018 та Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 29.11.2018, суперечить вимогам ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України та такий правочин підлягає визнанню недійсним в судовому порядку на підставі ст. 215 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України).
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Позивач як власник 100 % частки Товариства не вчиняв дій щодо відчуження такої частки, не уповноважував на вчинення таких дій інших осіб, не скликав та не приймав участі у зборах учасників Товариства, на яких би вирішувались питання про відчуження частки у статутному капіталі, вихід учасника та інші питання, наслідком яких мала б стати втрата контролю над Товариством, не підписував жодних рішень, протоколів зборів учасників Товариства, зі змісту яких вбачалось би відчуження частки у статутному капіталі. 
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України).
Таким чином, ОСОБА_3 не набув право власності на частку у статутному капіталі Товариства та не мав права нею розпоряджатись шляхом продажу на користь ОСОБА_1 , а тому правочин щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі Товариства, оформлений Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства №1/03/2019 від 01.03.2019 та Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 01.03.2019, також суперечить вимогам ч. 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 658 ЦК України, і позовні вимоги в частині визнання його недійсним також підлягають задоволенню на підставі ст. 215 ЦК України.  
Згідно п. 7.1 Статуту Товариства (у редакції, затвердженій протоколом №4 від 23.07.2012) (далі - Статут) вищим органом управління Товариством є Загальні збори учасників (далі - Збори учасників). Вони складаються з учасників Товариства або призначених ними представників.
Пунктом 7.1.2 Статуту передбачено, що Збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.
Позивач як єдиний учасник Товариства з часткою 100 % статутного капіталу не брав участі у Зборах учасників та не ухвалював жодних рішень з 19.02.2019 по 22.05.2019 та не уповноважував на це інших осіб, а тому всі рішення вищого органу управління Товариства, що були прийняті у період з 19.02.2019 по 22.05.2019, підлягають визнанню недійсними. Так само підлягають визнанню недійсними нові редакції Статуту Товариства, що затверджені на підставі вказаних рішень.
Перехід права власності на офісний комплекс до ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС» стався внаслідок незаконної втрати позивачем корпоративного та управлінського контролю над Товариством. ОСОБА_2 , як законний власник Товариства з часткою 100% статутного капіталу та як директор Товариства, не приймав рішень про виділення з Товариства нової юридичної особи, про затвердження розподільчого балансу та передачу офісного комплексу для формування статутного капіталу нової юридичної особи (ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС»), а також не підписував та не уповноважував будь-яких осіб на підписання Акту приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019, а тому згаданий Акт був підписаний з боку Товариства фактично сторонньою особою без жодних повноважень.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 108 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.          
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції   про те, що акт приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019 був складений на виконання недійсного рішення №22-05/19 одноосібного учасника Товариства від 22.05.2019 та підписаний від імені Товариства незаконно обраним керівником, який діяв всупереч інтересам Товариства, без відома та дозволу позивача, тобто за відсутності будь-яких належних повноважень.
Недійсність правочинів, на підставі яких позивача було позбавлено права власності на частку у статутному капіталі Товариства, а також недійсність рішень вищого органу управління Товариства, якими позивача було звільнено з посади директора та призначено нового директора, підтверджує, що станом на час підписання Акту приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019 та переходу права власності на офісний комплекс на користь ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС», у органів управління Товариства були відсутні повноваження щодо представництва даної юридичної особи та вчинення вищезазначених дій.
З моменту втрати ОСОБА_2 корпоративного та управлінського контролю над Товариством, всі дії виконавчого органу Товариства (директора), а також дії та рішення незаконно сформованого вищого органу управління є незаконними та такими, що не породжують жодних правових наслідків, оскільки вчинялися поза межами волі позивача.
Відповідно до п. 7.1.2 Статуту до виключної компетенції Зборів учасників належить: прийняття рішення про відчуження майна Товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна Товариства; надання дозволу на укладення договорів (вчинення правочинів) на суму, що перевищує 100 000 грн; надання дозволу на укладення договорів (вчинення правочинів) щодо відчуження основних фондів Товариства, вартість яких відповідно до даних бухгалтерського обліку перевищує 10 000 грн.
Таким чином, Товариство могло відчужити власні майнові активи шляхом передачі їх для формування статутного капіталу іншої юридичної особи лише за наявності дієздатності, через свої законні органи управління, воля яких могла бути виражена виключно через ОСОБА_2 , але у даному випадку Товариство в особі ОСОБА_2 не приймало будь-якого рішення щодо передачі офісного комплексу за Актом приймання-передачі для формування статутного капіталу ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС», з чого суд дійшов висновку про неправомірність підписання Акту приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019 та про відсутність (дефект) волі Товариства на вчинення дій щодо передачі офісного комплексу для формування статутного капіталу ТОВ «СІГЕЙТ ПРОПЕРТІС».
Отже, створення ТОВ «Сігейл Пропертіс» та формування його статутного капіталу за рахунок майна Товариства було здійснено протиправно, внаслідок чого вимоги позивача про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності на офісний комплекс до ТОВ «Сігейл Пропертіс», оформленого Актом приймання-передачі активів згідно розподільчого балансу від 22.05.2019, також підлягають задоволенню. 
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Отже, судом встановлено, що корпоративні права позивача на управління Товариством були порушені, а тому підлягають захисту у судовому порядку, для відновлення порушених  прав. 
Посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17 правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки спори у справах №916/2084/17 та 910/7790/19 не є релевантними. 
Стосовно апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ», то слід зазначити наступне. 
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно приписів ч.ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розподілення судових витрат між відповідачами 1-3, оскільки саме вони є винними особами та їх дії призвели до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. 
Згідно з частиною 1   статті 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1      статті      74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями   76,   77 ГПК України визначено, що    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 4   статті 236 ГПК України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд першої інстанції підставно задовольнив позов.  
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Частино 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до ч. 4   ст. 11 ГПК України   суд застосовує при розгляді справ   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом надані вичерпні висновки на доводи апелянтів, з посиланням на норми матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.   
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021  у справі №910/7790/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1  задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на апелянтів. 
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/7790/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/7790/19.
4. Судові витрати за апеляційний перегляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба охорони ЦСБ» та ОСОБА_1 .
5. Матеріали справи №910/7790/19 повернути до Господарського суду міста Києва.  
         6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 14.06.2021. 
Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська