ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/2478/19
адміністративне провадження № К/9901/17300/20
Верховний Суд у складі колегії суддів  Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л.,  
за участі:
секретаря судових засідань: Жураковської Б.М.,
представника Відповідача: Аветюка С.В.,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу  Головного управління ДПС в Одеській області 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року (суддя Левчук О.А.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року (судді Кравець О.О.; Домусчі С. Д., Лук`янчук О.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві Джи Трейд»
до Головного управління ДПС в Одеській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ві Джи Трейд» (надалі також - Позивач, ТОВ «Ві Джи Трейд») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (надалі також - Відповідач, правонаступник - Головне управління ДПС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 8 лютого 2019 року № 0005591401, № 0005601401, № 0005551401, № 0005571401.
В обґрунтування позову зазначило, що оскаржувані індивідуальні акти прийнято без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки висновок контролюючого органу в частині встановлених в ході перевірки порушень ТОВ «Ві Джи Трейд»  вимог Податкового кодексу України під час здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «Агро-Зевс», ТОВ «Векта-Вин»  є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на неналежних доказах. Позивач стверджував, що господарські операції із зазначеними вище суб`єктами  є реальними, підтверджені належними первинними документами.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від  8 лютого 2019 року № 0005591401, № 0005601401, № 0005551401, № 0005571401. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції,  виходив із того, що висновки Відповідача про неправомірне відображення Позивачем в податковому обліку наслідків господарських операцій із ТОВ «Агро-Зевс», ТОВ «Векта-Вин»  є необґрунтованими, та такими, що спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги 
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив рішення судів  скасувати і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому Відповідач підставою касаційного оскарження визначив пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів  або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають  значення для правильного вирішення справи.
У судове засідання суду касаційної інстанції 14 квітня 2021 року представник  Позивача не з`явився, хоч був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Відповідачем проведено перевірку Позивача, за результатами якої складено акт від 28 грудня 2018 року № 2928/15-32-14-01/41390714, згідно з висновками якого Позивачем допущено порушення вимог, зокрема:  
1) пункту 44.1 статті 44, пункту 44.2 статті  44, підпункту  134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту  135.1 статті 135 Податкового кодексу України, статті 1,  пункту 2 статті 3,  пункту    1,  пункту 2 статті 3, пунктів 1,  2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», вимог пункту  5 П (С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 жовтня 2000 року № 20, пунктів 7, 8,  9 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246,  пунктів 7, 10,  11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 2651183 грн.;
2)  пункту 44.1 статті 44, пункту 44.2 статті  44, підпункту  134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту  135.1 статті 135 Податкового кодексу України, статті 1,  пункту 2 статті 3,  пункту   1,  пункту 2 статті 3, пунктів 1,  2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», вимог пункту 5 П (С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 жовтня 2000 року № 20, пунктів 7, 8,  9 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, пунктів 7, 10, 11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму (-8329074) грн.;
3) пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 1696963 грн.;
4) пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201  Податкового кодексу України, в результаті чого завищене від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 2877641 грн.
На підставі акта перевірки Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 8 лютого 2019 року:
- № 0005591401, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2121204 грн., із них: за податковим зобов`язанням 1696963 грн., за штрафними санкціями 424241 грн.;
- № 0005601401, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2877641,00 грн.;
- № 0005551401, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 3313979 грн., із них: за податковим зобов`язанням 2651183 грн., за штрафними санкціями 662796 грн.;
- № 0005571401, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8065206 грн.
Фактичною підставою прийняття вказаних індивідуальних актів з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки відповідач про те, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту та зменшив фінансовий результат до оподаткування на суму витрат за результатами операцій із ТОВ «Агро-Зевс», ТОВ «Векта-вин», оскільки такі операції, на думку Відповідача, фактично здійснені не були.
Обґрунтування Відповідача про нездійснення операцій між Позивачем та його контрагентом ґрунтувалися на тому, що:  
- ТОВ «Агро-Зевс» не могло поставити відповідну кількість зернових культур у відповідному розмірі;
- ТОВ «Агро-Зевс» до податкової звітності внесена недостовірні відомості щодо наявності необхідної кількості земельних ділянок  для посіву, вирощування та збирання врожаю ріпаку, 
- до перевірки не надано доказів на підтвердження фактичного надання послуг транспортування товару ТОВ «ВЕКТА-ВИН».
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій  надали невірну оцінку обставинам щодо фактичного здійснення операцій між Позивачем та його контрагентами ТОВ «Агро-Зевс», ТОВ «Векта-вин».
Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки обставинам, наведеним у додаткових поясненнях  по справі, в яких містяться посилання на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 580/2492/19, яким встановлено неможливість здійснення господарських операцій контрагентом ТОВ «Агро-Зевс».
Також у касаційній скарзі наведено посилання на висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 802/1255/17-а, від  29 березня 2019 року у  справі № 803/5/18.
Крім того, Відповідач наводить такі доводи, які, на його думку, вказують про фактичне нездійснення операцій між позивачем та його контрагентами: 
- до перевірки не надано доказів на підтвердження фактичного надання ТОВ «Векта-вин» послуг транспортування товару; 
- відсутні будь-які документи, на підставі яких проводилось визначення кількості наданих ТОВ «Векта-Вин»  послуг в тонно-кілометрах, за який період вони були надані тиждень, декада, місяць та інше);
-          на підставі аналізу податкової та фінансової звітності встановлю відсутність у ТОВ «Векта-Вин» необхідної кількості власних транспортних засобів, відсутність придбання послуг перевезення у неплатників податку на додану вартість - самозайнятих фізичних осіб та відсутність придбання зазначених послуг у інших суб`єктів господарювання - платників податку на дод вартість. Тобто, встановлено відсутність необхідних умов для виконання перевезення зазначених обсягах;
- ТОВ «Агро-Зевс», не могло поставити відповідну кількість зернових культур у відповідному розмірі;
- при порівнянні офіційної статистики  щодо врожайності культур  та фактичної врожайності  випливає, що ТОВ «Агро-Зевс» реалізовано більше сільськогосподарської продукції, ніж можливо було зібрати у відповідний період із площі земель сільськогосподарського призначення, яке підприємство використовувало в своїй діяльності.
Позивач не скористався правом надіслати відзив на касаційну скаргу.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, заслухавши представника Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Надаючи правову оцінку оскаржуваним Позивачем індивідуальним актам в контексті дотримання Відповідачем частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при їх прийнятті, Суд звертає увагу на таке. 
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України  (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Згідно з пунктом 5 Положення дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 року № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318. Пункт 7 Положення визначає, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198  ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. 
Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат  наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судами попередніх інстанцій,  між Позивачем та ТОВ «Векта-Вин» укладений договір про надання транспортних послуг  та додаткові угоди.
На підтвердження фактичного надання послуг з метою виконання умов цього договору  під час судового розгляду надано, зокрема, копії актів прийняття-здачі робіт, товарно-транспортних накладних, податкових накладних.
Посилання Відповідача на  ненадання до перевірки Позивачем товарно-транспортних накладних, за обставин, встановлених у цій справі, обґрунтовано розцінено судами попередніх інстанцій, як обставина, що не виключає право Позивача формувати наслідки відповідних операцій у податковому обліку, з огляду на те, що ані усного, ані письмового запиту про надання копій вищезазначених документів Позивач не отримував у присутності платника податків або його законних представників.
Доводам Відповідача про те, що Позивач фактично не міг придбати послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом у ТОВ «Векта-Вин» в силу відсутності у останнього відповідних транспортних засобів, судами попередніх інстанцій надано обґрунтовану оцінку, як таким що не спростовують фактичного здійснення операцій. Ці доводи, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою ТОВ «Векта-Вин, в якій зазначений перелік транспортних засобів, які обліковуються на балансі підприємства в період 2005 по 2018 року. Також у довідці ТОВ «Векта-Вин» зазначено, що підприємство здійснило нарощування бортів кузовів від 0,65 м. до 1,30 м., що дозволяє здійснювати перевезення зернових вантажів в обсягах, які зазначені у товарно-транспортних накладних, при цьому, положення пункту 22.5 Правил дорожнього руху щодо дозволених обсягів маси транспортних засобів не порушуються.
Крім того, в матеріалах справи наявні договори оренди вантажних автомобілів ТОВ «Векта-Вин» у ТОВ «Селищанське», а також технічні паспорти автомобілів.
Щодо операцій між Позивачем та ТОВ «Агро-Зевс», то судами встановлено, що між цими суб`єктами господарювання укладені договори щодо придбання сільськогосподарської продукції. 
На підтвердження придбання продукції у ТОВ «Агро-Зевс» під час судового розгляду надані копії  видаткових накладних, податкових накладних, складських документів, документи щодо оплати вартості товару.
Додатково ТОВ «Агро-Зевс» були надані Позивачу статутні документи, документи якими підтверджене реальне (законне) джерело походження товару, щодо кількості земельних ділянок для посіву, вирощування кількості врожаю ріпаку, які відображено в первинних документах складених між позивачем та ТОВ «Агро-Зевс».
Позивач зазначив, що перед проведенням господарських операцій  з`ясовано те, що ТОВ «Агро-Зевс» є виробником сільськогосподарської продукції, має у розпорядженні посівні площі для виробництва сільськогосподарських культур, зокрема насіння ріпаку (копії документів надавались позивачу та до перевірки: статутні документи, витяги із реєстрів, довідка сільської ради, договори суборенди земельних ділянок, звіти про посівні площі, звіти про валові збори). 
З метою реалізації самостійно виробленого урожаю ріпаку 2018 року за період з ТОВ «Агро-Зевс» було завезено автомобільним вантажним транспортом насіння ріпаку урожаю 2018 року на зерновий склад ТОВ «Вектор Ойл Трейд», що підтверджується договором зберігання, товарно-транспортними накладними, складськими квитанціями, реєстрами накладних на прийняте зерно, посвідченнями про якість зерна. 
Після прийняття зерновим складом ТОВ «Вектор Ойл Трейд» насіння ріпаку визначено його якість і здійснено його підробку (надано послуги очистки, сушки, активного вентилювання) та доведення товару до показників чинних в Україні стандартів якості. Зерновим складом складські квитанції були оформленні та зареєстровані ДП «Держреєстри України», про що укладений договір про користування основним реєстром складських документів на зерно та зерна прийнятого на зберігання.
Враховуючи, що ТОВ «Агро-Зевс» необхідно було реалізувати самостійно вироблену продукцію, а Позивачу необхідно було придбати насіння ріпаку урожаю 2018 року, цими суб`єктами господарювання були укладені договори поставки на умовах EXW «Франко-Елеватор» ТОВ «Вектор Ойл Трейд» вул. Українська, 1А, с. Пеньківка, Шаргородського району, Вінницької області згідно з «ІНКОТЕРМС» у редакції 2010.
Оскільки Позивач не мав власних потужностей для зберігання насіння ріпаку, а насіння ТОВ «Агро-Зевс» вже зберігалось на зерновому складі ТОВ «Вектор Ойл Трейд», продукція була переоформлена на Позивача на підставі складського зберігання.
З урахуванням цього, факт відсутності товарно-транспортних накладних не може спростувати фактичного придбання товару.
Факт збору врожаю ріпаку озимого у 2018 року із земельної ділянки у с. Василівка площею 432,87 га підтверджується статистичною звітністю ТОВ «Агро-Зевс», яка прийнята органами Держстату України та не спростована, не визнана недійсною; договором про надання послуг, згідно з яким ТОВ «Агро-Зевс» надані послуги по збиранню озимого ріпаку, актами про прийняття-передачі робіт виконаних робіт, в яких зазначено про виконання робіт комбайнами по збору врожаю ріпаку озимого у с. Висока Піч, с. Василівка, с. Стрибіж Житомирського району Житомирської області; звітами про рух матеріальних цінностей до рахунку 203 за період січень-липень 2018 року, якими підтверджується придбання та списання (використання) дизпалива на техніку у наймі.
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що первинні документи, надані Позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із зазначеними вище контрагентами, враховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності Позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку.
Щодо тверджень Відповідача про те, що в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не враховано факту неможливості поставки товарів ТОВ «Агро-Зевс», засвідченого судовим рішенням у справі  № 580/2492/19.
Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Наведеною нормою  Кодексу адміністративного судочинства України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи або особа, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
З урахуванням цього та того, що судовим рішенням у справі  № 580/2492/19 не встановлено обставин щодо фактичної неможливості ТОВ «Агро-Зевс» здійснити продаж ріпаку, а лише надавалась правова оцінка фактичному здійсненню операцій між останнім та ТОВ «Катеринопільський елеватор», доводи Відповідача не можуть спростувати фактичного здійснення операцій між Позивачем та ТОВ «Агро-Зевс».
До того ж, Відповідачем у касаційній скарзі не наведено взаємозв`язку між операціями з придбання Позивачем у ТОВ «Агро-Зевс» товару і фактом здійснення операцій останнім із ТОВ «Катеринопільський елеватор». Суд акцентує увагу на тому, що зміст встановлених судами попередніх інстанцій обставин свідчить про те, що зберігання придбаного товару відбувалось саме на складі ТОВ «Вектор Ойл Трейд», а не ТОВ «Катеринопільський елеватор». 
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо підтвердження права Позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями з ТОВ «Векта-Вин», ТОВ «Агро-Зевс» колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених відповідно до вимог процесуального закону.
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч вимог наведених норм, Відповідачем не доведено у встановленому чинним законодавством порядку обґрунтованість та правомірність рішення податкового органу, натомість Позивач в ході судового розгляду на підставі відповідних доказів підтвердив фактичне здійснення господарських операцій із його контрагентом.
Таким чином, суди попередніх інстанцій на виконання завдання адміністративного судочинства надали оцінку всім виявленим Відповідачем фактам в акті перевірки, які стали підставою для винесення спірних в даній справі податкових повідомлень-рішень. Натомість, Суд визнає, що Відповідач в касаційній скарзі просить здійснити переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірного податкового повідомлення-рішення, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Касаційна скарга Відповідача зводиться до того, що при встановленні обставин справи у цій справі, у якій предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, судами застосовано норми процесуального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 20 лютого 2020 року у справі № 802/1255/17-а, від  29 березня 2019 року у  справі № 803/5/18.
Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання на висновки, викладені у наведених постановах, як на правові позиції, які не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій. Висновки судів не суперечать висновкам в зазначених справах з огляду на відмінність обставин в порівнянні з обставинами у цій справі. При цьому колегія суддів зазначає, що висновки Верховного Суду мають враховуватись, виходячи з конкретних обставин справ, які встановлені судами за результатами оцінки відповідних доказів у цих справах.
Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц:  висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову,  зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, зміст встановлених фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги Відповідача відсутні. 
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.
Отже, переглянувши судові рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Згідно із частиною першою статті  350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                           Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                 І.В. Дашутін

                                                                                                          І.Л. Желтобрюх