ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року                         м. Дніпро                              Справа №  904/5584/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва      І.М. ( доповідач ),
суддів:                        Кузнецової І. Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.                                                                                  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 р.
( суддя Рудь І.А., м. Дніпро, повний текст рішення складено 05.03.2021 р.) 
у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Каф", м. Харків 
до                 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс", м. Дніпро 
про стягнення пені в сумі 6 147 768 грн. 00 коп. 
за договором поставки від 20.03.2020р. № 01-20/03   

                                                 ВСТАНОВИВ:
1.       Короткий зміст позовних   вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю  "Груп Каф" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" пеню у розмірі 6 147 768 грн. 00 коп. за договором поставки від 20.03.2020 р. № 01-20/03.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням Відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної поставки товару. 

2.           Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 р. позов здоволено частково - стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Каф" 614   776 грн. 80 коп. пені,            9 221 грн. 65 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті задоволення позовних вимог -  відмовлено. Стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Каф" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" 1 500 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.  

3.                  Короткий зміст вимог апеляційної скарги
      Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині задоволених вимог та прийняти  нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

4.                  Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що Договір поставки № 01-20/03 від 20.03.2020 р. втратив чинність 20.04.2020 р., єдину сплачену Позивачем за цим Договором суму у розмірі 126 324,00 грн., Відповідачем повернуто ще під час дії такого Договору - 07.04.2020 р.. Позивач на поставці товару не наполягає, а тому ТОВ «АЛ-ФУДС» вважає такі вимоги безпідставними та незаконними. До того ж, визначена судом сума стягнення з Відповідача на користь Позивача - 614   776,80 80 коп. достатньо перевищує суму вартості партії товару, від якої розраховано таку штрафну санкцію - 421 080,00 грн..
Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції не врахував повернену Відповідачем на рахунок  Позивача суми сплачених останнім коштів до закінчення строку, в який мав бути поставлений товар на таку суму. В той же час, жодних доказів понесення Позивачем збитків до матеріалів справи не надано.
При цьому Скаржник зазначає, що чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язання й міру майнової відповідальності за їх невиконання або незалежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної ії неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань. Відповідач просить суд врахувати критерії розумності та справедливості, оскільки суми пені надмірно великі порівняно із потенційними збитками Позивача, крім того, збитки Позивача взагалі недоведені та розмір пені Позивачем розраховано невірно.
Крім того, Скаржник просить апеляційний суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП КАФ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛ-ФУДС» витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн..

5.                  Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Каф" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що Товариство вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема, Товариство посилається на те, що кошти, були повернуті ТОВ «АЛ-ФУДС» вже після спливу терміну визначеного в специфікації, що не передбачено умовами договору. Позивач розраховував на товар, а саме: висівки пшеничні негранульовані (ДСТУ 3016-96), на підставі укладеного договору Позивач мав домовленості з іншими підприємствами про подальшу діяльність, проте у зв`язку і ненаданням ТОВ «АЛ-ФУДС» товару ТОВ «ГРУП-КАФ» зазнало збитків, у зв`язку з невиконанням інших домовленостей.
Крім того, Товариство зазначає про те, що Позивач свої обов`язки відповідно до договору виконав та правомірно очікував виконання договору іншою стороною. 

6.                  Рух справи в суді апеляційної інстанції
      Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді -  Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 р. у справі № 904/5584/20 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 13 832 грн. 48 коп..
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2021 р. відкрито апеляційне провадження  у справі та призначено апеляційну скаргу  до розгляду в судове засідання на 18.05.2021 р. 
В судовому засіданні 18.05.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.    Встановлені судом обставини справи
20.03.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс"                                   ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Каф" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 01-20/03 ( надалі – договір ), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – Покупцеві негранульовані пшеничні висівки (надалі- товар), а Покупець зобов`язався прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (п.1.1 договору).
Відповідно до п. 4.2 договору строк поставки, визначеного за цим договором, товару вказується у специфікації або у рахунках фактурах, за умови відсутності специфікації, і відраховується з дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
Асортимент, кількість товару, ціна та вартість кожної партії поставки товарів визначається сторонами на підставі специфікації та рахунків-фактур. Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що поставляється, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну та загальну вартість товару, що поставляється. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством. Дата, вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару є датою поставки товару постачальником ( п. 4.3 договору ).
Згідно з п. 7.3 договору сума договору складається з суми вартості кожної партії товарів, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору.
У п. 8.1 договору сторони узгодили, що оплата за кожну партію товару здійснюється Покупцем відповідно до вартості товару і форми оплати, яка є наступною: 30 % передоплата, яка виплачується при підписанні договору на підставі виставленого рахунку ( п. 8.2 ); 70 %  протягом робочого дня після отримання Покупцем товару на складі виробника, про що складається відповідний акт прийому-передачі ( п. 8.3 ).
Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 8.4 договору).
Пунктом 9.2 договору передбачено, що за прострочення в поставці товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню у розмірі 1 % від вартості товару, поставку якого прострочено, за кожен день прострочення.
За змістом п. 11.1 договору цей договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє протягом 1 місяця з подальшою пролонгацією на той же час, якщо сторони не мають претензій один до одного. Строк дії цього договору закінчується після виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та завершення розрахунків. Дострокове розірвання договору можливе лише у випадках, передбачених чинним законодавством України.
24.03.2020 р. сторони  підписали Специфікацію № 1 до договору, в якій визначили, що поставці підлягає товар – негранульовані пшеничні висівки у кількості 1   320 тон вартістю 3   190,00 грн. із ПДВ за 1 тону, на загальну суму 4   210   800 грн. 00 коп. з ПДВ. Термін поставки: з 24 березня по 3 квітня 2020.      
На виконання умов п. п. 8.1, 8.2 договору, на підставі виставленого Відповідачем рахунку фактури від 20.03.2020 р. № 1-20 Позивач перерахував останньому передплату у сумі 126   324 грн. 00 коп., на підтвердження чого надав платіжне доручення від 23.03.2020 р..
В порушення взятих на себе зобов`язань, Відповідач у визначені Специфікацією строки не поставив Позивачу товар, за який покупцем внесено передплату, та 07.04.2020 р. з власної ініціативи повернув Покупцеві сплачені ним кошти в сумі 126   324 грн. 00 коп..
Як зазначає Позивач, з 04.04.2020 р. по 27.08.2020 р. він чекав на поставку товару від Відповідача за спірним договором, після чого виставив останньому рахунок від 27.08.2020 р. № 5 на оплату компенсації за порушення виконання умов договору від 20.03.2020 р. № 01-20/03 на суму 6    147   768 грн. 00 коп..
Позивач вказує, що розрахунок компенсації виконано ним на підставі п. 9.2 договору із розрахунку загальної вартості товару, визначеної сторонами у Специфікації, за період з 04.04.2020 р. по 27.08.2020 р.. Проте, вказаний рахунок не був оплачений Відповідачем, у зв`язку із чим Позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.
Доказів оплати Відповідачем нарахованої Позивачем пені в сумі 6   147   768 грн. 00 коп. сторонами до матеріалів справи не надано.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Скаржника, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної  скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного. 
Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію за договором поставки № 01-20/03 від 20.03.2020 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Каф" про стягнення означеної суми штрафних санкцій.
Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення  ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.
Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № 01-20/03 від 20.03.2020 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2   ст. 712 ЦК України   передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
   Беручи до уваги встановлену   ст. 204 ЦК України   та не спростовану в межах цієї справи в порядку   ст. 215 цього Кодексу   презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11,   509 ЦК України   та ст. ст. 173,   174 ГК України   підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
   Як встановлено ч. 1   ст. 265 ГК України, ст. ст. 655,   662   та   663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1   ст.712 цього Кодексу   безпосередньо закріплений і для договору поставки.
Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні   ст. 5 ГПК України   та   ст. 15 ЦК України   правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ч. 1   ст. 193 ГК України   та   ст. 526 ЦК України   зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1   ст. 530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7   ст. 193 ГК України   та   ст. 525 ЦК України   встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами   ст. 629 ЦК України   щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до   ст. 202 ГК України   та   ст. 598 ЦК України   зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 9.2 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 1% від вартості товару, поставку якого прострочено, за кожен день прострочення.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині задоволення штрафних санкцій у розмірі 614   776 грн. 80 коп. та відмови у задоволені заяви Відповідача про зменшення розміру пені. 
При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткової відмови у задоволені вимог за позовом ТОВ  "Ал-Фудс".  
Суд першої інстанції частково задовольнив позов та не знайшов підстав для задоволення заяви Відповідача про зменшення розміру пені, що колегія суддів вважає вірним   з   огляду на таке.
Відповідно до частини першої ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Як свідчать встановлені судом обставини, сторони у Договорі погодили, що за прострочення в поставці товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню у розмірі 1 % від вартості товару, поставку якого прострочено, за кожен день прострочення (п. 9.2 договору). 
24.03.2020 р. сторони  підписали Специфікацію № 1 до договору, в якій визначили, що поставці підлягає товар – негранульовані пшеничні висівки у кількості 1   320 тон вартістю 3   190,00 грн. із ПДВ за 1 тону, на загальну суму 4   210   800 грн. 00 коп. з ПДВ. Термін поставки: з 24 березня по 3 квітня 2020.      
На виконання умов п. п. 8.1, 8.2 договору, на підставі виставленого Відповідачем рахунку фактури від 20.03.2020 р. № 1-20 Позивач перерахував останньому передплату у сумі 126   324 грн. 00 коп.. В порушення взятих на себе зобов`язань, Відповідач у визначені Специфікацією строки не поставив Позивачу товар, за який Покупцем внесено передплату, та 07.04.2020 р. з власної ініціативи повернув Покупцеві сплачені ним кошти в сумі 126   324 грн. 00 коп..
Як зазначає Позивач, з 04.04.2020 р. по 27.08.2020 р. він чекав на поставку товару від Відповідача за спірним договором, після чого виставив останньому рахунок від 27.08.2020 р. № 5 на оплату компенсації за порушення виконання умов договору від 20.03.2020 р. № 01-20/03 на суму 6    147   768 грн. 00 коп.. 
 За змістом п. 11.1 договору цей договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє протягом 1 місяця з подальшою пролонгацією на той же час, якщо сторони не мають претензій один до одного. Строк дії цього договору закінчується після виконання сторонами взятих на себе зобов`язань та завершення розрахунків. Дострокове розірвання договору можливе лише у випадках, передбачених чинним законодавством України.
Згідно п 11.2 договору, Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір , повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Доказів зміни або розірвання договору, шляхом надіслання пропозиції, сторонами суду не надано.
Кошти, які були повернуті 07.04.2020 р. Відповідачем, були повернуті вже після спливу терміну визначеного в специфікації, що не передбачено умовами договору. 
За твердженням Позивача, останній розраховував на товар, а саме: висівки пшеничні негранульовані (ДСТУ 3016-96), на підставі укладеного договору Позивач мав домовленості з іншими підприємствами про подальшу діяльність, проте у зв`язку і ненаданням ТОВ «АЛ-ФУДС» товару ТОВ «ГРУП-КАФ» зазнало збитків, у зв`язку з невиконанням інших домовленостей.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої ст. 550 ЦК України.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
    При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 р. у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 р. у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 р. у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 р. у справі № 916/469/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Суд попередньої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи 614   776 грн. 80 коп. із заявленої пені у розмірі 6 147 768 грн. 00 коп., констатував, що Відповідачем не надано будь яких доказів в обґрунтування вимоги про зменшення пені, окрім тверджень проте, що Позивачем не понесені витрати внаслідок прострочення Відповідача, застосування до Відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому Позивачем, не відповідає критеріям розумності та справедливості, розмір пені є надмірно високим тощо.  
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження,   передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що зазначені критерії були дотримані судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у зменшенні пені та встановлено, що у даній справі відсутні істотні обставини та не надані Відповідачем належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру пені, виходячи з обставин винятковості, а тому відсутні підстави для задоволення заяви Відповідача про зменшення розміру пені. 
Також, колегія суддів зазначає, що факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків через неналежне виконання Відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій оскільки, виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, що передбачено положеннями статті 13 ГПК України.
За таких обставин доводи Скаржника про неправильне застосування судом попередньої інстанції статей 549 - 552, 599, 625 ЦК України та статті 233 ГК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки, покладені в основу прийнятого у справі судового рішення в оскарженій частині. 
9.     Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
    З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
   Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до    ст. 276 ГПК України,    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,    якщо    визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального    і    процесуального    права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.
10.    Судові витрати
       У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ал-Фудс" залишити без задоволення. 

Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2021 р. у справі № 904/5584/20 залишити без змін. 

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

          Повний текст постанови складено 24.05.2021 р.

Головуючий суддя                                                                                       І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                           І. Л. Кузнецова
Суддя                                                                                          Е.В. Орєшкіна