П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Категорія 106030000	м.Одеса	Справа № 420/12179/20	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
час і місце ухвалення: спрощене провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідач:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, мотивуючи його тим, що під час розрахунку при звільненні, в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», військова частина НОМЕР_1 не виплатила йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2019 року. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 було визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 18.12.2019 року та зобов`язано здійснити таку виплату. Позивач вказав, що кошти в сумі 29075,08 грн. було переведено на його картковий рахунок 23.10.2020 року. Таким чином, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні  ОСОБА_1 . Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 18.12.2019 року по 23.10.2020 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що присуджені позивачу рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 кошти не були переведені на його картковий рахунок 23.10.2020 року. Вказані кошти були грошовою компенсацією за речове майно,про що відповідачем повідомлялось у відзиві на адміністративній позов. Присуджені позивачу рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 кошти за індексацію грошового забезпечення не могли бути переведені 23.10.2020 року, у зв`язку із тим, що на той час рішенням суду у справі № 420/4352/20 не набрало законної сили.
ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. 
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 09.02.2016 року (а.с. 19).
05.12.2019 року Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №284 позивач звільнений з військової служби у запас відповідно до п.п. «к» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 8).
18.12.2019 року Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №248 позивача виключено зі списків особового складу і знято з усіх видів забезпечення (а.с. 9).
На момент звільнення з військової служби позивач перебував на фінансовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 . Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 18.12.2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 18.12.2019 року (а.с. 13-18).
Позивач вважає, що в даному випадку мав місце факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача в частині несвоєчасного отримання належних до виплати позивачу грошових сум при звільненні, а саме індексації грошового забезпечення. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що оскільки спір у справі №420/4352/20 вирішено на користь ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що відповідно ч.2 ст.117 КЗпП України, наявні правові підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 в справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
За наслідком системного аналізу вказаних правових положень колегія судів зазначає, що можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
                    Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а., які з урахуванням ч.5 ст. 242 КАС України.
Отже, у випадку стягнення з відповідача компенсації за час неповного розрахунку при звільненні до моменту (дати) такого повного розрахунку неможливо правильно визначити суму такої компенсації на її відповідність наведеним вище критеріям.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов помилкового висновку, що присуджені позивачу Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 кошти були переведені на його картковий рахунок 23.10.2020 року, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку про зарахування на рахунок позивача суми заробітної плати 29075,08 грн. (а.с. 20), з огляду на наступне. 
Так, як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі присуджені позивачу рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 кошти не були переведені на його картковий рахунок 23.10.2020 року. Перераховані 23.10.2020 року кошти були компенсацією за речове майно, що підтверджується роздавальними відомостями. 23.10.2020 року присуджені позивачу рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року по справі №420/4352/20 кошти за індексацію грошового забезпечення не були переведені, оскільки на той час рішення суду у справі № 420/4352/20 не набрало законної сили.
Позовна заява не вмотивована тим, що позивач хоче стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку компенсацією за речове майно. Навпаки, мотивами позовної заяви є посилання на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та те, що йому не була виплачена індексація грошового забезпечення з січня 2016 року по грудень 2019 року, що стало предметом судового розгляду.   
Отже, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 19.12.2019 року (наступний день після звільнення позивача), виникне у відповідача лише після проведення нарахування та фактичної виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 18 грудня 2019 року на виконання рішення суду у справі № 420/4352/20.
Враховуючи вище викладене, а також те, що на момент розгляду судом даної справи інформація про те, що спірна сума індексації грошового забезпечення позивачу була нарахована та виплачена відсутня, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення наразі є передчасною та задоволенню не підлягає.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315,  ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , - задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі № 420/12179/20, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.