ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 р.	Справа № 440/7292/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039,  по справі № 440/7292/20
за позовом        ОСОБА_1      
до       Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №226 від 18.11.2020 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 13.11.2020 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 13.11.2020 року виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за вислугою років;
- визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.21 року адміністративний позов  залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. 
Представник відповідача в письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти вимог та доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за вислугу років.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Бюро реєстрації населення та імміграції в ОСОБА_3 17.02.2020. На час смерті чоловіка, позивач перебувала на його утриманні.
Чоловік позивача - ОСОБА_2 на день смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до правових норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
19.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виплату їй допомоги на поховання чоловіка, надавши свідоцтво про смерть та довідку КП "Спеціалізований комбінат ритуальних послуг" про те, що вона дійсно була замовником та виконавцем поховання ОСОБА_2 .
Листом від 24.03.2020 №1443-1509/С-02/8-1600/20 відповідач повідомив позивачку про те, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено виплати допомоги на поховання особам, які отримували щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. 
13.11.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення з пенсії за вислугою років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 , у якого вона перебувала на утриманні і який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.11.2020 року №226 в задоволенні заяви відмовлено з посиланням на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено право на пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці. Законом не передбачено право на отримання пенсії по втраті годувальника, виходячи із щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Не погодившись з діями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та  відсутності правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне    страхування" (далі -    Закон № 1058-IV в редакції, чинній на час спірних правовідносин), за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності,    а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку чоловік позивачки не отримував.
В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону № 1058-IV.
Отже, з вищевикладеного судом встановлено, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника обчислюється виключно виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого Законом № 1058-IV не передбачено.
При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, у тому числі, й у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Суд вважає за необхідне зазначити, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» при цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від  1 грудня 2004 року у справі № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).
У рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 09.10.2020р. по справі №592/4761/17 та постанові від 19.03.2021р. по справі №318/2128/15.
          Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, тобто, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №226 від 18.11.2020, зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» померлого годувальника.
Щодо відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера та зобов`язання відповідача виплатити їй допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті чоловік позивачки, судова колегія зазначає наступне.
Так, ч.7 ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.
Рішенням суддів України № 62 від 16.09.2016 затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, який розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та яким визначено механізм компенсації визначених витрат.
Так, відповідно до пунктів 4, 6 даного Порядку, витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого.
Компенсація здійснюється в межах бюджетних асигнувань відповідного суду.
За таких умов, підстави для виплати допомоги на поховання судді у відставці, який перебував на обліку як отримувач довічного грошового утримання та помер, у органів Пенсійного фонду України відсутні.
Отже, відмова ГУ ПФУ в Полтавській області у виплаті позивачці допомоги на поховання ОСОБА_2 , який отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, є правомірною та такою, що здійснена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі № 440/7292/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова   	

Повний текст постанови складено  18.05.2021 року