ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2021 р.           Справа№ 911/2125/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка"  
на рішення Господарського суду Київської області від 24.12.2020 (повний текст складено 11.01.2021)  
у справі №911/2125/20 (суддя Бабкіна В.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка"
про стягнення 52142,74 грн,

УСТАНОВИВ:
У липні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" про стягнення 52142,74 грн, у тому числі: 31767,55грн пені, 8122,21 грн - 3% річних та 12252,98 грн збитків.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов Договору №2774/18-ТЕ-17 постачання природного газу від 22.10.2018 позивач у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року постачав відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, однак, в порушення умов договору, відповідач отриманий природний газ оплачував з порушенням встановлених строків, у зв`язку із чим позивачем нараховані пеня і 3% річних. Крім цього, у березні та квітні 2019 року фактичний обсяг газу, використаний відповідачем, був менше від замовленого обсягу газу на відповідний період, що є підставою для нарахування збитків за недобір газу.  
          Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що спочатку у актах-претензіях позивачем були нараховані 145009,98 грн збитків, які в подальшому перераховані і зменшені до 12252,98 грн, проте, у діях відповідача відсутній склад правопорушення, який був би підставою для відшкодування збитків, оскільки з 01.03.2019 було введене подобове балансування, позивачу було відомо про фактичний обсяг спожитого відповідачем газу, підписання додаткової угоди №4 від 18.03.2019, якою введено в дію з 01.03.2019 відповідальність у вигляді збитків, у період опалювального сезону, порушило права позивача і позбавило його можливості відмовитись від договору і обрати іншого постачальника; у позивача були відсутні підстави для подання відповідачу газу у квітні 2019 року (у зв`язку із наявністю боргу) і відповідач не отримував номінацій на цей місяць; з 01.04.2019 був закінчений опалювальний сезон, лічильник газу на котельні було опломбовано, про що позивач був повідомлений листом від 09.04.2019; позивачем не надано доказів, які підтверджують завдання йому збитків недобором газу у вказаний період; нарахування пені і 3% річних є необґрунтованим, оскільки розрахунки за спожитий газ здійснювались між сторонами в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 за рахунок коштів Державного бюджету, тому відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались позивачем за Договором, тому до відповідача не може застосовуватись відповідальність за порушення строків оплати. Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних, з посланням важкий фінансовий стан і збитковість підприємства.
Рішенням Господарського суду Київської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено. 
З Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 31767,55 грн пені, 8122,21 грн - 3% річних, 12252,98 грн збитків та 2102,00 грн судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство Володарської селищної ради "Володарка" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у стягненні збитків у сумі 12252,98 грн та пені у сумі 2300,93 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки необхідною умовою для такої міри відповідальності, як стягнення збитків, є наявність сукупності елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між ними та вини; позивачем не доведено факт завдання йому збитків саме в розмірі 12252,98 грн внаслідок недобору газу у березні-квітні 2019 року, і відповідач повідомляв позивача про припинення споживання з 01.04.2019. Розрахунки за спожитий природний газ здійснювались за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати природного газу, отже, ним не було порушено свої зобов`язання перед відповідачем, тому є безпідставним  нарахування 3% річних у сумі 2300,93 грн, які нараховані на суми коштів, що надходили з Державного бюджету.
З мотивувальної частини апеляційної скарги (сторінки 9-12) вбачається, що відповідач не погоджується із нарахуванням саме 3% річних в сумі 2300,93грн (що відповідає сумі 3% річних за жовтень 2018-лютий 2019 у розрахунку позивача), а не пені (як зазначено у прохальній частині апеляційної скарги), отже, у прохальній частині має місце очевидна описка.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
15 березня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що нарахування санкцій (пені) позивачем не проводилось на оплати, що були здійснені у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №256, і пеня нарахована виключно на оплати, які були здійснені за власні кошти позивача, що відображено у розрахунку заборгованості та відповідає позиції Верховного Суду (постанова від 16.10.2020 у справі №903/918/19). Умовами договору, які почали діяти з 01.03.2019 та узгоджуються з Правилами постачання природного газу, встановлено право на відшкодування збитків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період і право на стягнення збитків за договором також встановлено нормами чинного законодавства, тому стягнення збитків є правомірним. Судом першої інстанції також обґрунтовано відхилено клопотання відповідача про зменшення пені, оскільки позивач має стратегічне значення, а несвоєчасна оплата контрагентами перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків.
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
         Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (на даний час - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальником,  та Комунальним підприємством Володарської селищної ради "Володарка", як споживачем, було укладено договір № 2774/18-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - Договір) (том 1 а.с.19-29), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.
Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2018 р. по 26.10.2018 р. природний газ орієнтовним обсягом до 26 тис.куб.м.
У відповідності з п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.
Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу за цим договором становить 5930,40 грн.
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання п. 6.1 цього договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. 
Пунктом 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2018 р. до 26.10.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 договору).
27.10.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до п. 1 якої викладено у новій редакції пункт 2.1 Договору (щодо  збільшення обсягу природного газу до 41 тис.куб.м.), пункти 3.8-3.9 (щодо переліку документів, якими оформлюється поставка газу) та п.12.1 (щодо строку дії договору) (том 1 а.с.30-41).
05.11.2018 сторонами було укладено додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до якої доповнили пункт 2.1 абзацом   щодо передачі у листопаді 64,2 тис.куб.м. природного газу, виклали у новій редакції п.п.5.2, 5.3  (встановивши ціну в розмірі 7481,61 грн (з ПДВ) за 1000 куб.м. газу, п.6.3 (щодо порядку проведення розрахунків) та п.12.1 (щодо продовження строку дії договору) (том а.с.31).
07.12.2018 сторонами було укладено додаткову угоду №3 до Договору (том 1 а.с.32-10), якою виклали у новій редакції розділи 1-12, зокрема: відповідач з листом від 21.12.2018 направив позивачу протокол розбіжностей до додаткової угоди №3, однак в подальшому відкликав його (у зв`язку із отриманням від ПАТ "Київоблгаз" повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання у зв`язку з відсутністю номінацій), отже, додаткова угода №3 укладена в редакції позивача (том 1 а.с.163-165).
Згідно з п. 2.1 додаткової угоди №3 постачальник передає споживачу з 01.10.2018 р. по 30.04.2019 р. природний газ орієнтовним обсягом до 452,740тис.куб.м., у тому числі: жовтень 2018 - 22,140, листопад 2018 - 60,300, грудень 2018 - 85,300, січень 2019 - 92,500, лютий 2019 - 79,800, березень 2019 - 82,000, квітень 2019 - 30,700.
У пункті 4.2 додаткової угоди №3 визначено, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 7482,61 грн (з ПДВ).
Відповідно до п. 3.13 додаткової угоди №3, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. 
При цьому, розмір збитків визначається таким чином: пп. 3.13.1) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; пп. 3.13.2) якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
Пунктом 5.7 додаткової угоди №3 передбачено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1 договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1 або пп. 3.13.2 п. 3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 6.2 додаткової угоди № 3 споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.
У відповідності з пп. 4 п. 6.3 додаткової угоди № 3 постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди від 07.12.2018 р. № 3), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. третій підп. 2) п. 6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється не електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.
Повідомленням від 02.02.2019 позивач повідомив відповідачу, що з 01.03.2019 застосовуються пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. третій підп. 2) п. 6.4 Договору (том 1 а.с.42).
18.03.2018 сторонами було укладено додаткову угоду №4 до Договору, згідно якої пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7 абзац 5 підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 р., а пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1) підп. 3.9.2 п. 3.9, абзац 4 підп. 5) 6.2, абз. 2 підп. 2, п. 6.4 цього договору з 01.03.2019 р. втрачають чинність (том 1 а.с.43).
29.03.2019 сторонами було укладено додаткову угоду №5 до Договору, якою змінили по тексту Договору слова "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відповідних відмінках (том 1 а.с.44).
На виконання умов Договору позивачем у період з жовтня 2018 року по березень 2019 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 2 610 056,45 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018 р. на суму 131299,06 грн (обсяг 22,140 тис.куб.м), від 30.11.2018 р. на суму 451201,50 грн (обсяг - 60,300 тис.куб.м.), від 31.12.2018 р. на суму 538037,22 грн (обсяг - 71,905 тис.куб.м.)., від 31.01.2019 р. на суму 603031,19 грн (обсяг - 80,591,300 тис.куб.м.), від 28.02.2019 р. на суму 452383,75 грн (обсяг - 60,458 тис.куб.м.)., від 31.03.2019 р. на суму 434103,73 грн (обсяг - 58,015 тис.куб.м), підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками (том 1 а.с.45-50).
У квітні 2019 року відповідач природний газ не споживав, у зв`язку із закінченням опалювального сезону, номінація на вказаний місяць не видавалась, листом від 09.04.2019 відповідач повідомив позивачу, що споживання природного газу у період з квітня по жовтень 2019 року не планується (том 1 а.с.171).
Отриманий за Договором природний газ був оплачений у повному обсязі, однак платежі здійснювались з порушенням договірних строків і остаточний розрахунок відбувся 15.10.2019, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з банківського рахунку позивача за загальний період з 01.10.2018 р. до 29.02.2020 р (том 1 а.с.86-118), у зв`язку із чим позивачем нараховані та заявлені до стягнення 31767,55 грн пені та 8122,21 грн - 3%річних.
Окрім цього, позивач вказує, що відповідачем було порушено умови договору щодо фактичних обсягів споживання природного газу у березні та квітні 2019 року, внаслідок чого позивачу завдано збитки.
Так, відповідно до п. 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 3 від 07.12.2018 р.) постачальник передає споживачу у березні 2019 року - 82,000тис.куб.м, у квітні 2019 - 30,700 тис.куб.м.
Згідно акту приймання-передачі від 31.03.2019 відповідачем було спожито 58,015 тис.куб.м газу, тобто, в обсяз,і меншому на 23,98500 тис.куб.м. від визначеного договором, а у квітні 2019року відповідач взагалі не споживав природний газ в обсязі 30,700 тис.куб.м., який було узгоджено сторонами.
Відповідно до п. 1 укладеної сторонами додаткової угоди №3 від 07.12.2018 р. пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абзац третій підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019 року.
Відповідно до п. 5.7 договору (в редакції вказаної додаткової угоди) відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.), та замовлених обсягів, визначених п.2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.
У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Згідно з п. 6.2 договору (в редакції додаткової угоди №3) споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.
Відповідно до пп. 4 п. 6.3 договору (в редакції додаткової угоди №3) постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
16.05.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію №26-1395-19, якою позивач вимагав від відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та п. 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил в розмірі 54609,34 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за договором (том 1 а.с.56-61).
Відповідачем 13.06.2019 було направлено позивачу заперечення на вказаний акт-претензію, у якій він вказав про відсутність підстав для відшкодування збитків (том 1 а.с.62-63).
19.06.2019позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію № 26-2372-19, якою позивач вимагав від відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та п. 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил в розмірі 80400,64 грн. за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за договором (том 1 а.с.64-69).
Відповідачем 17.07.2019 було направлено позивачу заперечення на вказаний акт-претензію, у якій він вказав про відсутність підстав для відшкодування збитків (том 1 а.с.60-72).
Листами від 18.11.2019 "Щодо перерахунку по акту претензії"  позивач вказав, що ним зроблено перерахунок (відповідно до роз`яснень НКРЕКП) і сума збитків складає 5487,37 грн (за березень 2019 року) та 6765,61 грн (за квітень 2019 року), і вказаний лист є невід`ємною частиною актів-претензій (том 1 а.с.78-83).
Відповідач листами від 12.12.2019 вказав, що розрахунки взяті до уваги і він раніше надсилав заперечення на акти-претензії (том 1.а.с84-85).
Оскільки відповідач вказану суму збитків не сплатив, позивач, у позовній заяві, крім пені і 3% річних просив стягнути з відповідача 12252,98 грн збитків.
За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими.
Однак, Північний апеляційний господарський суд не може у повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №2774/18-ТЕ-17 постачання природного газу від 22.10.2018, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.
Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.  Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.  У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується, що зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, однак оплата вартості природного газу проводилась з порушенням встановлених у договорів строків оплати (до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу).
Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором у вигляді пені і процентів річних, а також стягненням договірних збитків.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Щодо позовних вимог про стягнення 31767,55 грн пені, 8122,21 грн, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 7.2 укладеної сторонами додаткової угоди №3 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 р.№256
У пункті 7.3 додаткової угоди №3 сторони погодили, що з урахуванням п.10.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
З матеріалів справи вбачається, що частина вартості спожитого природного газу відповідачем оплачувалась за рахунок власних коштів підприємства, а частина вартості сплачувалась за рахунок субвенцій з Державного бюджету, отриманих в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 №256 (зі змінами).
По положеннями частин 1 - 3 ст.12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій є одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
З 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (далі - Порядок №256).
Отже, розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку №256.
Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку №256 (в редакції чинній на час поставки газу), кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.
Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку №256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.
Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації. 
Тобто, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме, витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.
Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.
Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, від 16.10.2020 у справі №903/918/19 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі №913/334/18, від 24.09.2019 у справі №927/894/18, від 21.01.2021 у справі №927/704/19, від 18.01.2021 у справі 924/1115/19? , від 19.02.2021 у справі №912/1215/20.
Згідно з частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
При цьому положення норм постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Отже, строки та порядок здійснення розрахунків за природний газ, визначаються саме нормами наведеної постанови.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 927/587/18, від 21.01.2021 у справі №927/704/19.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій, оскільки державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), що, по суті, усуває відповідача від виконання зобов`язання в частині гарантованих державою та, як наслідок, унеможливлює застосування до нього наслідків неналежного виконання зобов`язання. (Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №904/2732/18, від 14.07.2020 у справі № 923/1064/18, від 05.03.2020 у справі №926/19/19).
Отже, незважаючи на умови п.7.3 додаткової угоди №3, відсутні підстави для нарахування пені та річних на частину заборгованості, яка повинна сплачуватись відповідно до Порядку №256, незалежно від порушення встановлених Договором строків. 
Водночас підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Однак, судом першої інстанції були не враховані вказані висновки Верховного Суду та не досліджено, за рахунок яких коштів здійснювались розрахунки за спожитий природний газ.
З наявних у матеріалах справи банківських виписок (том 1 а.с.86-118) та розрахунку заборгованості за договором (том 1 а.с.15-18) вбачається, що за рахунок власних коштів відповідача були проведені наступні платежі: 200000грн - 26.03.2019 в оплату за природний газ, поставлений у січні 2019 року; 11600,00 грн - 26.04.2019 (з яких 11541,10 грн зараховано за зобов`язаннями лютого 2019 року та 58,90 грн за зобов`язаннями березня 2019) та 405  974,16 грн - 15.10.2019 за зобов`язаннями березня 2019 року. Всі інші платежі, на виконання умов договору, були сплачені у відповідності до Порядку №256  та містили у призначенні платежу посилання на Постанову КМУ №256.
Позивачем нараховані 31767,55 грн пені на заборгованість за поставлений у січні 2019 року (на суму заборгованості 200000,00 грн), за лютий 2019 року (на суму заборгованості 11541,10 грн), за березень 2019 року (на суму заборгованості 405974,16). Нарахування пені здійснено лише на заборгованість, яка сплачувалась відповідачем за рахунок власних коштів. Перевіривши розрахунок пені, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є арифметично та методологічно правильним, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Також позивачем нараховані 8122,21 грн - 3% річних, однак нарахування здійснювалось на повну суму заборгованості, у тому числі на ту, яка сплачувалась відповідно до Постанови КМУ №256.
Перевіривши розрахунок 3% річних, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, в сумі 6228,93 грн, у тому числі: 460,27 грн за січень 2019 року (за період  26.02.2019 по 25.03.2019 на суму боргу 200 000 грн); 29,41 грн за лютий 2019 року (за період з 26.03.2019 по 25.04.2019 на суму боргу 11541,10 грн) та 5739,25 грн за березень 2019 року (за період з 26.04.2019 по 14.10.2019 на суму боргу 405974,16 грн), а в частині стягнення 1893,28 грн - 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення 12252,98 грн збитків, апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Укладеним між сторонами договором передбачено умови застосування такого виду відповідальності як відшкодування збитків та порядок їх розрахунку, зокрема, підставою нарахування збитків є випадок, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.
Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто, саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема, в контексті наявності збитків та їх розмір, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягає доведенню позивачем перед судом.
Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто, саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Умовами Договору сторонами передбачено обсяги газу, які є плановими та можуть змінюватись. Сторони домовились про те, що допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +-5% від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.
Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2496 встановлено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.
За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.
Таким чином, враховуючи, зокрема, положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу та те, що Договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу (в розмірі до 5,0 відсотків без проведення коригування), позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).
При цьому визначальним є те, що пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачає таку можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте, наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.
Вказане право на стягнення збитків із споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому ГПК України. 
При цьому, пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме, розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
Вказані правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №910/4608/20.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції пославшись на наведені положення Правил та умови Договору, не встановив та не надав оцінки заявленій до стягнення позивачем суми як саме збитків, не вказав, чим позивач обґрунтував/підтвердив наявність збитків та саме у заявленому розмірі, обмежившись посиланням, що розрахунок збитків відповідає умовам Договору. 
Однак, позивачем не надано до матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених недобором відповідачем природного газу у березні та квітні 2019 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення 12252,98 грн збитків не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.
З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 24 грудня 2020 року прийняте із  невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, рішення підлягає скасуванню в частині стягнення 1  893,28 грн - 3% річних та 12252,98 грн збитків, з прийняттям в цій частині рішення про відмову у позові, отже, апеляційна скарга задовольняється частково.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги, понесені сторонами судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" задовольнити частково.
2. Скасувати рішення Господарського суду  Київської області від 24 грудня 2020 року в частині стягнення 1  893 грн 28 коп. - 3% річних та 12252 грн 98коп. збитків, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити частково. 
2. Стягнути з Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" (09300, Київська обл., Володарський р-н, смт. Володарка, пров. Перемоги, буд. 3, код 35450817) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) - 31767 (тридцять одну тисячу сімсот шістдесят сім) грн 55 коп. пені, 6228 (шість тисяч двісті двадцять вісім) грн 93 коп. 3% річних, 1531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн 73 коп. судового збору.
3. Відмовити у позові в частині стягнення 1  893 грн 28 коп. 3% річних та 12252 грн 98 коп. збитків."

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720)  на користь Комунального підприємства Володарської селищної ради "Володарка" (09300, Київська обл., Володарський р-н, смт. Володарка, пров. Перемоги, буд. 3, код 35450817) - 3064 (три тисячі шістдесят чотири) грн 69 коп. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.  
5. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 22.04.2021

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко