Номер провадження: 22-ц/813/6298/21 
Номер справи місцевого суду: 522/17371/13-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.
                за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича  у справі за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М. 24 грудня 2020 року у м. Одеса,-

встановила:

У грудні 2020 року До Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення порядку виконання рішення, згідно якого приватний виконавець просив встановити порядок виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року по справі № 522/17371/13 шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 82, 1 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.
В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що на його виконанні знаходиться виконавче провадження № 60304377, до складу якого входять виконавчий лист № 522/17371/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одесит 03 липня 2014 року, про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором № PML -500/206/2006 від 15 грудня 2006 року у розмірі 1 152 207, 89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 9 209 597, 66 гривень, та виконавчий лист № 522/17371/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 03 липня 2014 року, про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в рівних частках, з ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 441, 00 гривень.
Для погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом, у зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, стягнення може бути звернено на квартиру, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 82, 1 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Але, згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 06 квітня 2020 року за вих. № 264В/01-07, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вищевказані обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, адже в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яке має дитина, в зв`язку з чим, приватний виконавець вимушений звернутися до суду із відповідним поданням, для вирішення питання про примусову реалізацію нерухомого майна боржника право користування яким мають діти.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було відмовлено.
В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою задовольнити його заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, не звернення стягнення на квартиру боржника порушитиме права стягувача та завдасть шкоди останньому.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича знаходиться виконавче провадження № 60304377 до складу якого входять виконавчий лист № 522/17371/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 03 липня 2014 року про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором № ML-500/206/2006 від 15 грудня 2006 року у розмірі 1 152 207, 89 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 9 209 597, 66 гривень, та виконавчий лист № 522/17371/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 03 липня 2014 року про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 441, 00 гривень.
11 жовтня 2019 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 60304220, №60304326 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які були надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 11 жовтня 2019 року за вих. № 2352, № 2359.
11 жовтня 2019 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 . Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.
Згідно договору Іпотеки № PML-500/206/2006 від 15 грудня 2006 року, предметом Іпотеки складеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 є нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний № 15751938 .
Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 06 квітня 2020 року за вих. № 264В/01-07, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла
Згідно п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. 
Одночасно із цим, згідно порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, у підпункті 4 абзацу 3 пункту 3 визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, разом із іншими документами подаються копія дозволу органу опіки та піклування або рішення суду. 
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. ст. 48 Закону України « Про виконавче провадження » від 2016 року за № 1404-VIII ). 
Частиною першою статті 30 Закону України № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу, звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Згідно п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частиною 3 статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  проголошує: «1. Кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб».
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Як встановлено судом першої інстанції, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є іпотечним майном, та перебуває в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Законом України «Про іпотеку». Проте, судом першої інстанції встановлено, що банк не звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).
Однак, як вже вказувалось вище, у даному випадку рішенням суду першої інстанції було постановлено стягнути з відповідачів суму заборгованості за договором кредиту, та питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки судом не вирішувалось.
Як вірно вказано у судовому рішенні, заявником не було доведено, що під час виконавчого провадження були з`ясовані всі обставини, які дозволили б суду визначити можливість зміни порядку та способу виконання рішення суду щодо примусового звернення на частку у майні боржника. 
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для запобігання можливого порушення прав та основоположних свобод дитини, обґрунтованою є відмова у задоволені заяви про встановлення порядку виконання рішення шляхом примусової реалізації, без дозволу органу опіки та піклування, нерухомого майна боржника. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про те, що не звернення стягнення на квартиру боржника порушитиме права стягувача та завдасть шкоди останньому.
Однак, апеляційний суд критично відноситься до вказаних доводів, оскільки відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, апелянт не надав жодного доказу того, що саме стало перешкодою для приватного виконавця, з метою запобігання порушення прав малолітньої дитини, звернутись в установленому законом порядку за отриманням дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію майна.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 червня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе