ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 161/11247/19
провадження № 51-4147км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката  ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2019 року та вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2020 року стосовно ОСОБА_8 у  кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030010000505,  за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2018 року – за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; звільненого 11 травня 2019 року  у зв`язку з відбуттям покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2019 року  ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 418,59 грн, моральну шкоду – 10 000 грн.
За вироком Волинського апеляційного суду від 11 червня 2020 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 10 лютого 2019 року приблизно о 13:00, перебуваючи у квартирі    АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно,  завдав потерпілій ОСОБА_6 близько чотирьох ударів кулаком лівої руки в обличчя, від яких остання втратила рівновагу та впала на ліжко, чим спричинив їй тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому кісток носа, що згідно з висновком експерта належать до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілої, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити вироки судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення моральної шкоди. При цьому представник потерпілої не оспорює висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого. Водночас не погоджується з рішенням місцевого суду про стягнення на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн замість заявлених у цивільному позові 30 000 грн, оскільки цим судом не наведено відповідних мотивів такого рішення та не враховано ряду обставин, які могли на нього вплинути. Вважає, що суд першої інстанції діяв усупереч вимогам ст. 1193 ЦК України. Водночас апеляційний суд не усунув порушень, допущених місцевим судом, у частині вирішення цивільного позову та безпідставно залишив без зміни судове рішення у цій частині, належним чином його не мотивувавши, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги представника потерпілої, вважаючи її необґрунтованою, та просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
У касаційній скарзі представник потерпілої не оспорює висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, а також виду і строку призначеного покарання. 
Разом із тим доводи, викладені у касаційній скарзі представника потерпілого щодо безпідставного зменшення розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди колегія суддів уважає частково обґрунтованими.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
 
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
 
Моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2 ст. 23 ЦК України).
 
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому стосовно розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.
Цих вимог у частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди  судами в повній мірі не дотримано.
Як убачається з позовної заяви, потерпіла ОСОБА_6 обґрунтовує вимоги в частині відшкодування моральної шкоди спричиненими їй моральними переживаннями і стражданнями внаслідок вчинення щодо неї злочинних дій з боку рідного сина.
Водночас потерпіла зазначає, що у зв`язку з указаними протиправними діями щодо неї вона перебувала на стаціонарному лікуванні, під час якого перенесла хірургічне втручання, а також витрачала значний час та докладала додаткових зусиль для відновлення  звичайного способу й організації свого життя. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань потерпілої, її віку, того, що порушено звичайний спосіб та ритм життя останньої, завдана їй моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 20 000 грн, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.
До того ж Суд враховує те, що ОСОБА_8 уже було засуджено за аналогічне кримінальне правопорушення вчинене щодо своєї матері – ОСОБА_6 , що свідчить про тривалість моральних страждань останньої.
Таким чином колегія суддів вважає за необхідне судові рішення змінити шляхом збільшення суми відшкодування моральної шкоди. 
У свою чергу таке стягнення не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 .
Урахувавши наведене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника потерпілої підлягає частковому задоволенню.
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката  ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2019 року та вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2020 року стосовно ОСОБА_8  в частині вирішення цивільного позову змінити.
Збільшити розмір стягнення за цивільним позовом ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
У решті судові рішення залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3