Справа № 166/1261/20 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/536/21  Категорія: 47 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 травня 2020 року після 03 години працівником сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП в Волинській області Назаруком Г.А. було застосовано відносно нього один із заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення (адміністративне затримання), внаслідок нібито скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ч.1 ст.130, ст.185 КУпАП. Дану обставину підтверджено копіями постанов про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення серії БАА №287769 від 17.05.2020, серії БАА №287770 від 17.05.2020, серії БАА №287771 від 17.05.2020, а також матеріалами справ про адміністративні правопорушення №157/874/20 та №157/875/20.
Незважаючи на невизнання ним винуватості у вчиненні даних правопорушень та категоричне заперечення факту керування мотоциклом, оскільки був лише пасажиром, у вказаних постановах його було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП.
Рішенням Ратнівського районного суду від 01.07.2020 у справі №166/562/20 дані постанови було скасовано, а справи направлено на новий розгляд до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області. 
Після набрання законної сили вказаним рішенням суду на розгляд до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшли протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 та ст.185 КУпАП (справи №157/875/20 та №157/874/20). 
Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05.08.2020 дані справи було об`єднано в одне провадження, яке у подальшому було закрито за відсутністю події і складу правопорушень.
Крім того, працівники Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області вчинили службове підроблення у скасованих судом постановах про накладення адміністративних стягнень серії БАА №287769 від 17.05.2020, серії БАА №287770 від 17.05.2020, серії БАА №287771 від 17.05.2020, а саме було виправлено дату з 17.05.2020 на 18.06.2020 із зазначенням дати набрання ними законної сили - 28.06.2020, у зв`язку із чим він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
Вважає, що закриття справ про адміністративні правопорушення щодо нього у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконність складення та направлення до суду працівниками поліції матеріалів вказаної справи.
Внаслідок безпідставного, протиправного та незаконного складення працівниками поліції щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 та ст.185 КУпАП, постанов за ч.1, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, виклад у них обставин, що не відповідають дійсності, підробкою процесуальних документів, бездоказового визнання його винним у вчиненні згаданих адмінправопорушень, незаконного ініціювання притягнення до адмінвідповідальності, адміністративного затримання, йому було завдано значної шкоди, що виразилося у переживаннях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. 
Він протягом усього часу розгляду його справ у судових інстанціях боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими, переніс значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений. Неправдиве обвинувачення його у вчиненні правопорушень негативно вплинуло на його стосунки із сусідами, знайомими, оскільки його виклики до суду проявляло нездоровий інтерес до його особи, поставило під сумнів його честь і гідність. 
Ці обставини залишили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50000 грн..
Крім того, унаслідок незаконного його притягнення до адміністративної відповідальності йому завдано і майнової шкоди, пов`язаної зі сплатою коштів за надання професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 8800 грн..
Ураховуючи наведене, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 50000 грн. моральної шкоди та 8800 грн. майнової шкоди.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року в позові відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Державна казначейська служба України, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що   здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідачі протиправно склали протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 та ст.185 КУпАП, постанови за ч.1, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, виклали у них обставини, що не відповідають дійсності, підробили процесуальні документи, бездоказового визнали його винним у вчиненні згаданих адмінправопорушень, незаконно ініціювали притягнення його до адмінвідповідальності, застосували адміністративне затримання, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи  відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи  бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є  підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого ст.130 та ст.185 КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Щодо скасування рішенням суду постанов, винесених щодо вчинення адмінправопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, то зазначені справи направлено на новий розгляд до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області.
Факт підроблення відповідачами постанов позивачем не доведений належними, достовірними та допустимими доказами.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання йому відповідачами моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд    
                                         П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді