Ухвала
іменем України
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 206/817/20
провадження № 51-1873ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено виконувати самостійно вирок Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі
статей 75, 76 КК звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням
з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою  ОСОБА_4  залишено до вступу вироку у законну силу.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 17 лютого 2020 року.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_5  12 529 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди
та 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 1 лютого 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_4 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено
в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, засуджений лише формально посилається на істотні порушення судами попередніх інстанцій вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак в касаційній скарзі не наводить обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до
статей 412 і 413 КПК, не зазначив, які конкретно положення кримінального процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанції, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом оскаржуваних вироку та ухвали з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413 та 419 КПК та ч. 2 ст. 289 КК у їх взаємозв`язку.
Засудженийне зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотань, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно
не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також засуджений не вказав, яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив,унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі засуджений наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, а також на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі відсутні вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Вимоги мають відповідати повноваженням касаційного суду відображеними у ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року щодо нього та встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3