Дата документу 26.05.2021 Справа № 316/543/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 316/543/19                         Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О. 
Провадження № 22-ц/807/435/21                     Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                                
                                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у особі представника - ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , АТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Сіра І.Є., про припинення договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом про припинення договору іпотеки.
Вобґрунтування позовних вимог зазначили, що 30.07.2008р. між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_4  був укладений кредитний договір № 162-0111007/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав останньому кредитні кошти на спо-
живчі потреби у розмірі 465 00,00 дол. США. Зі сплатою процентів за ставкою 12,4 % річ-
них за весь час час фактичного користування кредитом, на строк до 09.07.2018р. Викона-
ння позичальником зобов`язань за цим договором було забезпечено укладеним між ТОВ
«Укрпромбанк» та ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  іпотечним до-
говором № 162-0111007/Zфквіп-08 від 30.07.2008р., згідно з яким предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 70,1 кв. м, житлова - 41,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2002р., виданого ВП «ЗАЕС» НАЕК «Енергоатом» і зареєстрованого в Енергодар-ському БТІ 26.02.2002р. у реєстровій книзі № 8 (номер запису 142). 

На підставі договору іпотеки № 162-0111007/2фквіп-08 від 30.07.2008р. приватним нотаріусом Сірою С.В. Енергодарського міського округу були внесені відомості про іпотеку в державний реєстр іпотек, а також відомості до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В п. 1.3 вказаного договору іпотеки його сторони оцінили предмет іпотеки у 265 500,00 грн., у п. 1.4 зазначено, що на строк дії цього дого-
вору предмет іпотеки залишається в володінні, користуванні іпотекодавців. 

Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та бан-
ківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про
застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта-банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта-банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта-банку прав вимоги до боржників, до останнього переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, що підтверджується договором про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта-банку від 30.06.2010р. 

Тому усі права кредитора за вище вказаним кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 від 30.07.2008р. та за договором іпотеки № 162-0111007/Zфквіп-08 від 30.07.2008р. перейшли до АТ «Дельта Банк». 

Рішенням Енергодарського міського суду від 06.12.2010р. було встановлено заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ «ДельтаБанк» в розмірі 408 506,11грн., яке набрало законної сили 17.12.2010р. 
У травні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» зверталося до Енергодарського міського суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа за вказаним рішенням суду через його нібито втрату. Проте будь-яких доказів втрати виконавчого листа суду надано не було, тому ухвалою від 13 травня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено у задоволенні цієї заяви.
Крім того, ПАТ «Дельта Банк», звертався до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, та рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.09.2014р. позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 від 30.07.2008р. у розмірі 131 990, 38грн. та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1319,90 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_4 сплачував по виконавчому листу № 2/3116/596/14, виданому 07.10.2014р., який знаходився на примусовому виконанні в УПФ України м. Енергодар Запорізької області, в рамках виконавчого провадження № 47457696 від 06.05.2015р., та з нього стягувалися кошти на користь ПАТ «Дельта Банк». 

Виходячи з предмету іпотечного договору № 162-0111007/2фквіп-08 від 30.07.2008р. та предмету кредитного договору № 162-0111007/ФКВ-08 - строк їх дії припинився 29.07.2018р.
Позивачі з кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 не ознайомлені, вони його не підписували, а тому зміст та предмет кредитного договору їм також невідомий. Вважають, що при підписанні договору іпотеки були порушені права позивачів, які перед-
бачені ст. 3 та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції на 2008 рік). 

Також посилались на те, що на їх житло, яке є предметом іпотеки, заборонено звер-
нення стягнення в силу вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також, що кредитор більше не може звертати стягнення на їх майно, оскільки йому вже було відмовлено у таких вимогах судовим рішенням. Вважали, що в такому разі дія іпотечного договору припинилась в силу положень ч. 1 статі 17 ЗУ «Про іпотеку», оскільки строк дії іпотечного договору закінчився 29.07.2018р., після дати, визначеної для повернення кредиту. 

Крім того, вважають, що іпотеки припинилась ще й з підстав, передбачених ч. 1, 4 статті 559 ЦК України, оскільки без їх згоди як поручителів збільшилась відповідальність боржника, яку банк визначив станом на 01.11.2018р. у розмірі 1 855 313,87 грн. у зв`язку із зміною курсу долара до гривні; оскільки кредитор не звернувся до них як поручителів протягом строку дії поруки. 
Згідно із вказаними обставинами, позивачі просили припинити встановлену на підставі договору іпотеки № 162-0111007/2фквіп-08 від 30.07.2008р. іпотеку нерухомого майна, а саме, трикімнатної квартири загальною площею 70,1 кв. м, житловою площею 41, 3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати у державному реєстрі іпотек запис від 30.07.2008р. про іпотеку; скасувати запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вчинений 30.07.2008р.
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у особі представника - ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У скарзі фактично викладають обставини, зазначені у позовній заяві.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивачів та їх адвоката Шовкопляса Ю.В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача ОСОБА_4 , який визнав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 162-0111007/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав останньому кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 46 500,00 дол. США. під сплату процентів за ставкою 12,4 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30.07.2008р. по 09.07.2018р. (а.с. 7-10). 

На виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 30.07.2008р. між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  був укладений іпотечний договір № 162-0111007/Zфквіп-08, згідно з яким предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 70,1 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2002р., виданого ВП «ЗАЕС» НАЕК «Енергоатом», про що здійснено реєстрацію в Енергодарському БТІ 26.02.2002р. у реєстровій книзі № 8 номер запису 142 (а.с. 11-13, 14). 
На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Енергодарського 
міського нотаріального округу Сірою С.В. були внесені відомості про іпотеку в державний реєстр іпотек щодо квартири АДРЕСА_1 , а також відомості до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 28-29, 30-31).

30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до умов якого усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 від 30.07.2008р. та за договором іпотеки № 162-0111007/Zфквіп-08 від 30.07.2008р. перейшли до ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 17-19). 

Рішенням Енергодарського міського суду від 06.12.2010р. стягнута заборгованість з ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 408 506,11грн., яке набрало законної сили 17.12.2010 року (а.с. 20-21). 

Ухвалою суду від 13.05.2013р. ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа за вказаним рішенням (а.с. 22). 

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.09.2014р. позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 від 30.07.2008 року у розмірі 131 990,38грн. та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1319,90 грн. (а.с. 23-25).

Як встановив суд першої інстанції, на теперішній час заборгованість за кредитним договором № 162-0111007/ФКВ-08 від 30.07.2008, стягнута судовими рішення з боржника ОСОБА_4 , не погашена.
Судом надано ретельний аналіз чинного законодавства щодо підстав припинення договірних зобов`язань, зокрема, й іпотеки.

Так, у рішенні зазначено, що положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст. 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у 
володінні заставодавця або третьої особи. 

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Для припинення державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повинна припинитися іпотека.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 вказаного закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.
Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». 

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору, не припинились, оскільки жодне з рішень судів, що набрали законної сили, про стягнення з боржника ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором не виконані цим боржником або позивачами як майновими поручителями. Та колегія наголошує на тому, що сама по собі відмова у видачі виконавчого листа на підставі першого судового рішення від 06.12.2010р. свідчить лише про неможливість примусового стягнення, але не свідчить про відсутність чи погашення боргу, стягнутого ним. 
Крім того, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.09.2014р. перебуває на стадії примусового виконання. 

Позивачі зазначали у позові, що ОСОБА_4 сплачував по виконавчому листу № 2/3116/596/14, виданому 07.10.2014р., який знаходився на примусовому виконанні в УПФ України м. Енергодар Запорізької області, в рамках виконавчого провадження № 47457696 від 06.05.2015р., та з нього стягувалися кошти на користь ПАТ «Дельта Банк», але ані стороною позивача, ані відповідачем ОСОБА_4 не надано доказів про повне погашення заборгованості по кредитному договору. 

З розрахунку, наданого банком, слідує, що за договором кредиту за період з 01.07.2010р. по 01.05.2019р. боржником було сплачено лише відсотки на загальну суму 198,31 доларів США (а.с. 70-71). 
Отже, кредитні зобов`язання за кредитним договором не припинились, а тому не може бути припиненою з цих підстав і іпотека, якою забезпечені ці зобов`язання. 

Щодо зазначення позивачами як підстави для задоволення позовних вимог закінчення строку дії іпотечного договору, то вони також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, виходячи із наступного.

Закон України «Про іпотеку» надає відповідне право на встановлення строку дії іпотечного договору на розсуд його сторін, обмежуючись установленням у ч. 1 ст. 17 закону відповідних наслідків. Наявність домовленості сторін про строк дії іпотечного договору впливає на підстави припинення іпотеки, оскільки ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено альтернативний період дійсності іпотеки: - або до виконання основного зобов`язання, - або до закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічні підстави закріплено в ч. 1 ст. 17 названого закону. 

Особливістю застосування такої підстави припинення іпотеки як закінчення строку дії іпотечного договору, є наявність у договорі строку його дії, адже неможливе закінчення строку, який не встановлений. Можливо визначення дати припинення строку дії договору іпотеки на підставі ч. 5 ст. 3 та ч 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», якою припиняється чинність іпотеки, незалежно від виконання зобов`язання, на забезпечення виконання якого укладено договір, адже зазначена підстава припинення іпотеки є альтернативною припиненню основного зобов`язання.

В п. 6.2 Іпотечного договору № 162-0111007/Zфквіп-08 від 30.07.2008 року зазначається, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором.

Також в пункті 6.3 іпотечного договору визначено, що у разі частково виконання зобов`язань за кредитним договором іпотека зберігається в початковому вигляді.

Зазначення ж про закінчення строку кредитування 29.07.2018р. не є датою припинення зобов`язання з повернення кредиту, яке припиняється повним фактичним виконанням, а відтак не є припиненим й іпотечний договір.

Суд в цій частині дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки відсутні докази, які б підтверджували виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки, а також не надані докази, не встановлені і інші обставини, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку», які б давали підстави для припинення договору іпотеки, то підстав для припинення іпотеки за цією нормою не вбачається.

Апелянти наголошують на тому, що при укладенні договору іпотеки були порушені вимоги ст. 3 та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції на 2008 рік). Але колегія вважає, що такі порушення не були доведені позивачами, якими навіть не зазначено конкретно, яку саме інформацію не надав їм банк при укладенні іпотечного договору. 
Між тим, аналізом змісту іпотечного договору встановлено, що в ньому зазначено всі істотні умови кредитного договору, за якими відбувається майнова порука: розмір кредиту, строк його повернення, базова ставка відсотків за користування кредитом, комісія, страхові платежі ( а.с. 11). 

Як встановлено за матеріалами справи, відповідальність позичальника протягом дії кредитного договору банком не збільшувалась, оскільки не мається відомостей про укладення будь-яких додаткових угод про збільшення розміру кредиту, відсотків, строку кредитування без згоди іпотекодавців. Тому майнова порука не припинена в силу приписів ч. 1 статті 559 ЦК України, на чому також наполягають позивачі.

Що стосується відмови судовим рішенням у зверненні стягнення на іпотечне майно через дію мораторію, застосованого ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що, на думку позивачів, також свідчить про припинення іпотеки, то колегія вважає таке твердження помилковим.

Так, мораторій на звернення стягнення на іпотечне майно згідно з вказаним законом є тимчасовим заходом, та у разі його припинення, таке звернення поновлюється на всі об`єкти нерухомого майна, які підпадали під його тимчасову дію. Тому встановлений цим законом мораторій також не припиняє дію іпотеки назавжди, а лише тимчасово встановлює певну заборону.
Є хибними і доводи скарги, що банк пропустив встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України строки, оскільки банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно, але в такому позові було відмовлено не з підстав припинення поруки, а лише через дію мораторію, про який вище наведено судом. 

Наостанок, колегія наводить правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.01.2021р. у справі № 522/1528/15-ц, у якій вказується, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.
Та висновки суду першої інстанції, яким ця позиція не була наведене, не суперечать, а, навпаки, відповідають їй. 
У вказаній постанові Велика Палата наголосила також на тому, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Беручи до уваги всі встановлені в ході апеляційному розгляду обставини, з урахуванням наведеної правової позиції, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги як необґрунтованої, тому відповідно до приписів ст.. 375 ЦПК України скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 червня 2021 року.

Головуючий:                 

Судді: