ПОСТАНОВА 
Іменем України
03 червня 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 390/1638/15-ц
провадження № 22-ц/4809/824/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи: 
ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2015, суддя Гершкул І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.01.2007 між сторонами укладено шлюб, про що Володимирівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області було видано Свідоцтво про шлюб від 23.01.2007, актовий запис № 01.
В період шлюбу у сторін народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_2 зазначила, що протягом останніх 18 місяців сторони не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та не підтримували близьких стосунків. 
З квітня 2014 позивач проживає з дітьми окремо, відповідач будь-якої допомоги не надає, проживає окремо від них.
ОСОБА_2   зазначила, що вважає примирення та відновлення сім`ї неможливим. 
Просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 23.01.2007.
Стягнути із ОСОБА_1 аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки з усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну доньку окремо від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття.
Заочним  рішенням Кіровоградського  районного суду  Кіровоградської області від 17.09.2015 позов задоволено.
Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2021 заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2015 залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2012 з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_11 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що лише на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з нього стягуються аліменти та заборгованість у розмірі 70% від його доходу (заробітку). Із залишку він сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_11 у розмірі 1/6 % його заробітку, отже загальна сума, яку він сплачує на утримання дітей складає 86% його доходу, що суперечить вимогам чинного законодавства, адже коштів на власне утримання майже не лишається. Також зазначив, що не міг подати до суду заперечення на позов, оскільки повістки про виклик до суду надсилалися за адресою зареєстрованого місця проживання, однак він там не проживав.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.04.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.05.2021 справу призначено до розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи спростовують висновки суду першої інстанції.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2007, що підтверджується матеріалами справи.
В період шлюбу народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Батьками обох дітей є сторони по справі.
Згідно довідки №136 від 05.08.2015 виданої виконкомом Володимирівської сільської ради Кіровоградського району та області, ОСОБА_2 проживає разом з дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_1 з квітня 2014 з сім`єю не проживає (а.с. 7). 
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач участі в утриманні дітей не приймає, а тому доньки перебувають на утриманні позивача.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і пред`явлення позову до суду прийнято із усвідомленням його наслідків, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, сподоби чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. 
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2007, що підтверджується матеріалами справи.
В період шлюбу народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).
Згідно довідки №136 від 05.08.2015 виданої виконкомом Володимирівської сільської ради Кіровоградського району та області, ОСОБА_2 проживає разом з дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_1 з квітня 2014 з сім`єю не проживає (а.с. 7). 
Довідка виконкому Могутненської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №531 від 18.11.2020 року та копія паспорта відповідача свідчать, що ОСОБА_1 із 26.11.2002 року зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із батьком ОСОБА_9 (а.с.52-53, 56). 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.03.2012 року зменшено розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.01.2006 року, до 1/6 частини всіх видів (заробітку) доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили (а.с.57-58).
Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який виконано Кропивницьким РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №60257696/4 від 15.12.2020 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, які стягнуто заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2015 року, станом на 01.12.2020 року становить 46956,03 грн., оскільки ОСОБА_1 сплачувались аліменти, проте не в повному обсязі (а.с.59). 
Результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 09.01.2021 року свідчать, що на виконанні Кропивницького РВ ДВС є виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 відкрите 08.01.2013 року та ОСОБА_2 відкрите від 09.10.2019 року (а.с.62-63).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
До апеляційної скарги відповідач надав довідку №66 від 19.11.2020 згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» з 25.06.2019. На даний час займає посаду водій автотранспортних засобів. Дохід за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 склав 60 825,22 грн. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема матеріальний стан відповідача, а саме його доходи, заборгованість по аліментам, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач по справі не в змозі надавати матеріальну допомогу двом донькам в розмірі 1/2 частини своїх доходів, оскільки доходи відповідача після зазначених стягнень, будуть складати менше прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, яким є відповідач.
Відповідно до п. 1  ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, з ухваленням нового рішення в цій частині, яким позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.
Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2015 в частині стягнення аліментів скасувати.
Ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Судові витрати за подання апеляційної скарги залишити по фактично понесеним відповідачем.
Повний текст постанови складено 07.06.2021.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: