ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3857/21	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/197/21 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.44-3 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм АТП 16127,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 454 гривень.
       Згідно даної постанови, 23 лютого 2021 року близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_1 , в м. Тернополі, по вул. Тарнавського, 26Б, здійснював регулярні перевезення пасажирів автобусом «IVAN AO7A1-63», державний номерний знак « НОМЕР_1 », на міському маршруті №22, у кількості більше ніж місць для сидіння, а саме перевозив 34 пасажири, а в реєстраційних документах на даний транспортний засіб серії НОМЕР_2 та технічною характеристикою передбачено 26 пасажирських місць для сидіння, чим порушив вимоги п.п.10 п.2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою звільнити його від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, закривши провадження у справі. 
       Свої доводи мотивує тим, що його дії не становили суспільної шкоди та не завдали жодних збитків, тому їх слід кваліфікувати як малозначні.
       Вказує, що при призначенні стягнення судом першої інстанції не було враховано, що він визнав свою вину у вчинені ним адмінправопорушення, а накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу погіршить матеріальне становище його сім`ї, оскільки в нього на утриманні перебуває безробітна дружина та двоє неповнолітніх дітей.
       В судовому засіданні апелянт уточнив свої вимоги та вказав, що дійсно мав місце факт перебування у салоні автобуса пасажирів, які зайшли та стояли, однак загальна кількість пасажирів у салоні автобуса не була більшою, ніж встановлених сидячих місць для пасажирів, тобто у салоні були вільні пасажирські місця для сидіння на що неодноразово наголошував працівникам поліції, які в салон взагалі не заходили та не перевіряли й не рахували кількість пасажирів та кількість вільних місць у салоні. 
       Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків. 
       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
               Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
               З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
               Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
               Так, диспозицією ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
               Згідно п.п. 10 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 » передбачено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
               Відповідно до реєстраційної карти ТЗ, кількість місць з водієм у автобусі «IVAN AO7A1-63», державний номерний знак « НОМЕР_1 » передбачено 26.
       Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 доводиться даними доданого до протоколу відеозапису.
               Разом з тим, з цього відеозапису слідує, що працівник поліції в салон автобуса не заходив і з нього неможливо встановити чи були вільні місця для сидіння пасажирів, а тому така оцінка доказів є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.
       Більше того, як вбачається з доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису нагрудної камери працівника поліції DSJX300044_000044 на зупинку громадського транспортну під`їхав автобус під керуванням ОСОБА_1 з якого вийшли кілька пасажирів. Після цього працівник поліції точний підрахунок пасажирів в салоні автобуса не проводив, а спочатку зупинився біля входу, тоді підійшов до водійської дверки автобуса та запитав у водія чому той перевозить пасажирів понад норму. При цьому, яка саме кількість пасажирів знаходилася у салоні працівник поліції не визначав, після чого на кінцевій зупинці автобуса, де як вбачається з інших відеозаписів, пасажирів уже не було та проводилось складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Будь-яких інших доказів щодо кількості пасажирів, які перевозив водій ОСОБА_1 23 лютого 2021 року до матеріалів справи працівниками поліції не долучено.
       Таким чином, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та визнані судом першої інстанції доведеними обставини, а саме перевезення 34 пасажирів, що є більшим від кількості місць для сидіння, не підтверджуються наявними у справі фактичними даними, а тому наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.44-3 КУпАП не можна вважати доведеною.
       Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, а тому постанова Тернопільського міськрайонного суду про притягнення його до відповідальності за вказаною статтею підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а провадження у цій справі — закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

               На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

               Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року відносно нього скасувати і справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
               Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя