ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/1864/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення належного нарахування надбавки до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати надбавку до пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, на всіх непрацездатних членів сім`ї, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року матеріали адміністративного позову передано за предметною юрисдикцією на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясувано обставини, що мають значення для справи, наслідком чого при винесенні рішення судом неправильне застосовано норми матеріального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що законом не встановлено форми заяви щодо призначення надбавки до пенсії на непрацездатних членів сім`ї, а тому заява від 01 серпня 2016 року є формою звернення до Головного управління ПФУ в м. Києві щодо надбавки до пенсії на доньку ОСОБА_3 . Також зазначає, що обов`язок надання довідки з навчального закладу виникає лише тоді, коли потенційно непрацездатна особа досягла 18-річного віку, і може вважатися непрацездатною лише за умови не досягнення 23-річного віку та навчання у навчальному закладі. А тому позивач не мав обов`язку подавати довідку з навчального закладу відносно сина ОСОБА_2 , оскільки останній на момент звернення із заявою ще не досяг 18 років.
08 та 09 квітня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли клопотання представника позивача про розгляд справи за участю сторін та в режимі відеоконференції.
Однак, суд зазначає, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до   статті 29   Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України постановив: установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
В подальшому, дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ   № 392 від 20.05.2020,   № 500 від 17.06.2020,   № 641 від 22.07.2020,   № 760 від 26.08.2020,   № 956 від 13.10.2020 та іншими.  
При цьому, колегія суддів враховує положення   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
З огляду на положення   статті 311 КАС України, беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений   постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»   карантину на всій території України, а також високу статистику кількості захворілих станом на сьогодні, суд приходить до висновку про можливість її розгляду в порядку письмового провадження.
Так, в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом від 22 липня 2016 року Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило, що в документах для призначення пенсії ОСОБА_1 відсутня довідка про додаткові види грошового забезпечення.
01 серпня 2016 року ОСОБА_1 надіслав Головному управлінню ПФУ в м. Києві лист з довідкою про додаткові види грошового забезпечення, а також в цьому листі зазначив, що є єдиним годувальником, і для нарахування доплат на виховання дітей надав копії свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Листом від 25 серпня 2016 року Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило позивача про недоліки наданої ним довідки, а також вказало, що для призначення надбавки непрацюючому пенсіонеру на непрацездатних членів сім`ї потрібно подати перелік відповідних документів.
02 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення надбавки, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, а саме синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Листом від 22 листопада 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про призначення надбавки до пенсії на непрацездатну дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та одночасно відмовило в призначенні надбавки до пенсії на дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем не надано довідку з навчального закладу про навчання ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо призначення надбавки до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що виключно наявність довідки з навчального закладу стосовно дитини і надає особі право на отримання надбавки, оскільки дана довідка є єдиним виключно достатнім законодавчо передбаченим документом, який підтверджує той факт, що дитина є непрацездатною через навчання. Крім того, суд першої інстанції звертає увагу на відсутність доказів звернення позивача до Головного управління ПФУ в м. Києві щодо призначення надбавки до пенсії на доньку ОСОБА_10 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Спеціальним  законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі та деяких інших осіб, є  Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 Закону №2262-XII до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям.
Нормами пункту «а» частини четвертої статті 30 Закону №2262-XII визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Отже, непрацюючий пенсіонер, який має на утриманні трьох дітей до 18 років, має право на надбавку до пенсії на кожну дитину.
Законом №2262-ХІІ не визначено переліку документів, які необхідно надати до органу пенсійного фонду непрацюючому пенсіонеру для нарахування надбавки на непрацюючих членів сім`ї.
У той же час, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», врегульовано відповідним Порядком, затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402 (далі - Порядок №3-1).
Пунктом 9 Порядку №3-1 визначено, що для призначення надбавки на непрацездатних членів сім`ї (відповідно до пункту «а» статті 16 та пункту «а» статті 24 Закону) подаються такі документи: заява; довідка уповноваженого органу за місцем проживання про склад сім`ї; копія свідоцтва про народження дитини; копія свідоцтва про шлюб; довідка з навчального закладу про навчання; копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності.
Відтак, підставою для нарахування органами Пенсійного фонду України надбавки до пенсії на непрацездатних членів сім`ї є поданання заяви з документами, які визначені Порядком №3-1.
Так, позивач звернувся до Головного  управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 02 листопада 2017 року про призначення надбавки до пенсії на двох непрацездатних синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Однак, всупереч вимог Порядку №3-1 довідка з навчального закладу стосовно сина ОСОБА_8 не була надана відповідачу разом із заявою від 02 листопада 2017 року, про що листом від 22 листопада 2017 року позивачу було повідомлено й ним не заперечується.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана довідка є єдиним виключно достатнім законодавчо передбаченим документом, який підтверджує той факт, що дитина є непрацездатною через навчання і ніде не працює.
Тому, не надавши відповідачу вказану довідку, позивач не підтвердив факт непрацездатності сина, і не може претендувати на нарахування надбавки до пенсії на неповнолітнього ОСОБА_8 .
          Щодо доводів позивача про призначення надбавки до пенсії на непрацездатну доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів зазначає наступне.
          Як зазначає сам же позивач у позовній заяві, 02 листопада  2017 року він звернувся із заявою до відповідача стосовно призначення надбавки, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї лише на двох синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Отже, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не звертався у встановленому порядку до органу Пенсійного фонду України із заявою та визначеними Порядком №3-1 документами.
Разом з тим, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він звертався листом від 01 серпня 2016 року до Головного управління ПФУ в м. Києві стосовно призначення надбавки до пенсії на доньку ОСОБА_10 та надавав свідоцтво про народження, є недоречним, оскільки позивач не надав необхідні документи, визначені Порядком №3-1, навіть після отримання листа відповідача від 25 серпня 2016 року з відповідним роз`ясненням.
Стосовно позовних вимог, які стосуються призначення надбавки до пенсії на сина ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем вже було призначено таку надбавку, про що позивач був повідомлений листом Головного управління ПФУ в м. Києві від 22 листопада 2017 року.
Відтак, враховуючи ненадання довідки з навчального закладу стосовно ОСОБА_8 , яка є підтвердженням непрацездатності останнього; неподання документів, визначених Порядком №3-1, для призначення надбавки до пенсії на доньку ОСОБА_10 ; а також факт призначення надбавки до пенсії на сина ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України      та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у м. Києві про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно з положеннями   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.   243,   315,   316,   322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна