СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р.                                                                           Справа № 913/45/21  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Дучал Н.М. 
при секретарі Пархоменко О.В.
прокурора - Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09.10.2020 року;
позивача  – не з`явився;
1-го відповідача –  не з`явився;
2-го відповідача – адвокат Сутковий А.М., ордер серія АН №1021216 від 02.11.2020 року, свідоцтво серія ДН №4971 від 31.01.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду апеляційну скаргу      Керівника Луганської місцевої прокуратури №2   (теперішня назва - Щастинська окружна прокуратура)   (вх. №744Л/1-18)
на ухвалу             господарського суду Луганської             області від 18.02.2021 року у справі №913/45/21, постановлену             в приміщенні господарського суду Луганської             області (суддя Тацій О.В.),             повний текст якої             складено 18.02.2021 року
за позовом             Щастинської окружної прокуратури (попередня назва  - Луганська  місцева  прокуратура №2), Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська в інтересах держави в особі              Комишненської   сільської   ради  Станично-Луганського району Луганської області, Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне
до 1-го             відповідача     Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Луганська область, м. Сєвєродонецьк
до 2-го відповідача     Фермерського господарства   "Ріпка Агро", Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне
про     визнання незаконним і скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою    господарського суду Луганської      області від 18.02.2021 року у справі №913/45/21 позов Керівника Луганської місцевої прокуратури №2 (теперішня назва – Щастинська окружна прокуратура) в інтересах держави в особі Комишненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Фермерського господарства “Ріпка Агро” про визнання незаконним і скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки – залишено  без розгляду; роз`яснено  прокурору, що згідно ч. 4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Керівник Луганської місцевої прокуратури №2 (теперішня назва – Щастинська окружна прокуратура)  з ухвалою    суду першої інстанції не погодився  та звернувся  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу     господарського суду Луганської       області від 18.02.2021 року  у справі   та направити справу для розгляду до господарського суду першої інстанції.  
Окрім того, до апеляційної скарги апелянт надав клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (вх.№2947), в якому просить долучити до матеріалів справи копію листа Луганської місцевої прокуратури №2 №76-1999 вих-20 від 27.07.2020 року, копію супровідного листа  Комишненської сільської ради Станично – Луганського району Луганської області №226 від 04.08.2020 року,  копію акту обстеження земельної ділянки від 04.08.2021 року  та витяг з сайту Судової влади України, яке, разом, з додатками долучено до матеріалів справи.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.
Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду постановлена  з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.131- Конституції України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, ст. ст. 15, 16 ЦК України) та з порушенням норм процесуального права (ст. ст. 4, 53, 86, 226 ГПК України).
Неможливо погодитись з висновком місцевого господарського суду про те, що незначний сплив загального  трирічного строку позовної давності  не позбавляє Комишненську сільську раду можливості звернутися до суду з відповідним позовом.
Необґрунтованим  є висновок господарського суду першої інстанції про те, що прокурором не надано достатніх доказів бездіяльності позивача  або неналежного виконання  останнім своїх функцій  щодо захисту інтересів держави.
Посилається на правові висновки, викладені у постановах   Великої Палати Верховного Суду   від 26.02.2019 року у справі №915/478/18 та від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, де, зокрема, вказано на те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку  після того, як  цьому органу стало відомо  або повинно було стати відомим про можливе порушення   інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Комишненській  сільській  раді  Станично-Луганського району Луганської області, з часу укладення договору оренди землі від 20.01.2016 року №0017  могло бути відомо про порушення  земельного законодавства, а з 04.08.2020 року  достеменно стало відомо про  передачу Головним управлінням Держгеокадастру  у Луганській області пасовищ площею 29,8090 га, кадастровий номер 4424882500:04:002:0091 в оренду ОСОБА_1  для ведення фермерського господарства на підставі договору оренди землі №0017 від 20.01.2016 року, внаслідок чого відбулась фактична зміна виду цільового використання землі з пасовищ на ріллю, що свідчить про порушення вимог земельного законодавства.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року  до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500,  від   22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від  17.02.2021 року №           104    до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 30.04.2021 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року  за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Дучал Н.М.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2021 року клопотання керівника Луганської місцевої прокуратури №2   про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено  строк на подання апеляційної скарги; відкрито   апеляційне провадження за апеляційною скаргою   керівника Луганської місцевої прокуратури №2  на   ухвалу      господарського суду Луганської    області від 18.02.2021 року у справі; позивачу та відповідачам     встановлено  строк до 06.04.2021 року на протязі якого вони   мають     право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено   справу до розгляду на  "12" квітня 2021 року  о 10:00 год.; явка сторін в судове засідання  обов`язковою не визнавалась; роз`яснено   учасникам справи, що вони мають  право  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".
           01.04.2021 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3801), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що  прокурором при зверненні до суду з позовом не доведено існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави; сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій з захисту інтересів держави.
           07.04.2021 року на адресу суду від керівника Щастинської окружної прокуратури    надійшло клопотання (вх.№4060), в якому останній просить змінити найменування позивача  з: “Луганської місцевої прокуратури №2” на “Щастинську окружну прокуратуру” (93600, Луганська область, Станично – Луганський район, смт. Станиця, вул. Центральна, 41), яке долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що наказом Генерального прокурора України від 17.02.2021 року №40 “Про день початку роботи окружних прокуратур”,  15.03.2021 року визначено днем початку роботи окружних прокуратур; наказом Генерального прокурора України від 17.02.2021 року №2ш, у зв`язку з утворенням з 15.03.2021 року окружних прокуратур і припиненням   діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур, Луганську місцеву прокуратуру № 2 виключено з структури Луганської обласної прокуратури, вказаним наказом встановлено в структурі та штатному розписі Луганської обласної прокуратури – Щастинську окружну прокуратуру.
           09.04.2021 року на адресу суду, електронною поштою від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1636, вх.№4163), в якому останній просить  в задоволенні апеляційної скарги відмовити  та зазначає на те, що    повноваження керівника Луганської прокуратури №2 з 15.03.2021 року перейшли до керівника Щастинської окружної прокуратури, відповідно до наказу Генерального прокурора України від 17.02.2021 року №40, який долучено до матеріалів справи
          Також, у вказаному відзиві 2-й  відповідач просить замінити   особу, в інтересах  якої подано позов, тобто, особу, в інтересах  держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах     – Комишненську сільську раду Станично – Луганського району Луганської області на її правонаступника – Станично – Луганську селищну військово – цивільну адміністрацію Щастинського району Луганської області, в обґрунтування  чого вказує наступне.
На території Станично –Луганської селищної територіальної громади (включаючи Комишненську сільську раду), перші вибори депутатів відповідних місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25.10.2020 року не проводились; у відповідності до Указу Президента України №62/2021 від 19.02.2021 року  “Про утворення та реорганізацію військово – цивільних адміністрацій у Луганській області”, було утворено Станично – Луганську селищну військово – цивільну адміністрацію Щастинського району Луганської області; з 22.03.2021 року припинено всі повноваження Комишненської сільської ради Станично – Луганського району Луганської області, а повноваження ради на  її території здійснює Станично – Луганська селищна військово – цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області, що є підставою для заміни.   
Колегія суддів, розглянувши клопотання керівника Щастинської окружної прокуратури (від 07.04.2021 року вх.№4060) дійшла висновку, що вказане клопотання слід задовольнити, змінивши  найменування позивача  з: “Луганської місцевої прокуратури №2” на “Щастинську окружну прокуратуру” (93600, Луганська область, Станично – Луганський район, смт. Станиця, вул. Центральна, 41) та в задоволенні клопотання 2-го відповідача, викладеного  у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№1636, вх.№4163  від 09.04.2021 року) про заміну   особи, в інтересах  якої подано позов, тобто, особи, в інтересах  держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах,   слід відмовити, оскільки останнє не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України.
Окрім того, за змістом  ч. 2 ст. 45 ГПК України, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
          Разом з тим, при виникненні питання про заміну неналежного позивача необхідною є його згода, за наявності якої він вибуває з процесу, а його місце займає належний позивач.
Втім,   від Щастинської окружної прокуратури та особи, в інтересах  якої подано позов, тобто, особи, в інтересах  держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах   - Комишненської сільської ради Станично – Луганського району Луганської області,  клопотання про заміну його правонаступником - Станично – Луганською  селищною  військово – цивільною  адміністрацією  Щастинського району Луганської області, до суду апеляційної інстанції не надходило.
У судовому засіданні 12.04.2021 року прокурор підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник 2-го відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник позивача - Комишненської   сільської   ради  Станично-Луганського району Луганської області   у судове засідання 12.04.2021 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії      ухвали   суду від  12.03.2021 року  позивачу        у справі,  додано рекомендоване      повідомлення про вручення поштового     відправлення      ПАТ  "Укрпошта" від 24.03.2021 року №6102254747547,    згідно з яким  позивач       отримав    копію  ухвали від 12.03.2021 року – 19.03.2021 року.
Представник 1-го відповідача  у  судове засідання 12.04.2021 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії      ухвали   суду від  12.03.2021 року  1-му відповідачу        у справі,  додано рекомендоване      повідомлення про вручення поштового     відправлення      ПАТ  "Укрпошта" від 22.03.2021 року №6102254747563,    згідно з яким  1-й відповідач       отримав    копію  ухвали від 12.03.2021 року – 18.03.2021 року.
Також, відповідно до ч. 2           ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”           усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
          Згідно з ч. 1 та 2            ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень"           для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції,  Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
          Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1           ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
          Ухвалу суду   від  12.03.2021 року  було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Відповідно до            статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої             Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини  від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених                  ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника 2-го відповідача,   перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
Керівник Луганської місцевої прокуратури №2 (теперішня назва – Щастинська окружна прокуратура) звернувся до господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Комишненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Фермерського господарства “Ріпка Агро” про визнання незаконним і скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки, в якому просив визнати  незаконним та скасувати  наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 09.11.2015 року №527-сг “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства”; визнати  недійсним договір  оренди земельної ділянки площею 29,8090 га пасовищ, з кадастровим номером 4424882500:04:002:0091, із складу земель запасу, розташовану за межами населених пунктів, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Комишненській сільській раді Станично-Луганського району Луганської області; зобов`язати Фермерське господарство “Ріпка Агро” повернути державі в особі Комишненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області земельну ділянку площею 29,8090 га пасовищ, кадастровий номер 4424882500:04:002:0091.
18.02.2021 року господарським судом Луганської області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали господарського  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів  дійшла висновку, що  апеляційна  скарга   підлягає      задоволенню       з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
          Залишаючи без розгляду позовну заяву керівника Луганської місцевої прокуратури №2 (теперішня назва – Щастинська окружна прокуратура)  в інтересах держави в особі Комишненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, місцевий господарський суд виходив з того, що  Комишненська сільська рада є органом уповноваженим на звернення до суду за захистом інтересів у спірних земельних правовідносинах; орган   прокуратури звернувся до суду із відповідним позовом передчасно (без з`ясування всіх обставин), фактично позбавивши позивача можливості відреагувати, без надання розумного строку компетентному органу (позивачу у справі) для самостійного вчинення заходів направлених на усунення порушень законодавства та/або звернення до суду з відповідним позовом, або аргументованого повідомлення органу прокуратури про відсутність порушень чи підстав не можливості подання такого позову позивачем, що в свою чергу не відповідає змісту            ст. 23 ЗУ “Про прокуратуру”.
          Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Процесуальні підстави для залишення позову без розгляду в господарському судочинстві визначені                 ст.              226            ГПК України, за            приписами п.             1 ч.            1 якої встановлено, що суд           залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч. 3, 5            ст. 53 ГПК України            у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених             ст.  174 ГПК України.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Згідно з п.3 ч.1             ст.131-1            Конституції України            в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.
У  Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року  № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу щодо  рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1                 ст.131-1 Конституції України                                  щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2             ст.129 Конституції України).
Згідно ч. 3 ст. 23  “Про прокуратуру”,    прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.
Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень            ст.            2 Арбітражного процесуального кодексу України            (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під “виключним випадком” для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.
Зі змісту  ч. 3             ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”            слідує, що   прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:  якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;  у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
“Нездійснення захисту” має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. “Здійснення захисту неналежним чином” має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. “Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так,  захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах   Верховного Суду від 25.04.2018 року  у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 року  у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 року  у справі №906/240/18, від 01.11.2018 року  у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 року  у справі № 910/4345/18, де між іншим,  вказано на те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
          За матеріалами справи, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з   позовом в інтересах держави в особі позивача  прокурор вказував на те, що   спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (пасовища), систематично використовувалась для випасання худоби, однак, надана ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства, тобто мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення; фактично спірним  наказом та договором оренди земельної ділянки було допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки.
Законність надання земельних ділянок у користування, у тому числі в оренду, беззаперечно становить суспільний інтерес; вказаний  інтерес полягає у необхідності неухильного дотримання законності при передачі в оренду землі, як основного національного багатства, яке перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.
У даному випадку порушення суспільного інтересу пов`язане з незаконним використанням земельної ділянки державної власності, яка була передана у користування на праві оренди на підставі спірних  наказів та договору оренди, які, на переконання прокурора, є незаконними. 
Органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у земельних правовідносинах є Комишненська сільська рада Стінично-Луганського району Луганської області.
Втім, з боку Комишненської сільської ради жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки вжито не було; відсутність претензійно-позовної роботи свідчить про нездійснення уповноваженим органом місцевого самоврядування покладених на нього обов`язків  та   його бездіяльність.
Апелянт посилається на таке.
Так, на підставі листа місцевої прокуратури №76-199вих-20 від 27.07.2020 року, комісією Комишненської  сільської ради Станично – Луганського району  Луганської області  здійснено виїзд на земельну ділянку площею 29,8090 га пасовищ із складу земель запасу Комишненської сільської ради Станично – Луганського району Луганської області, кадастровий номер 4424882500:04:002:0091, переданої за договором оренди землі №0017 від 20.01.2016 року ОСОБА_1 на підставі спірного наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 09.11.2015 року №527-сг.
Вказаною комісією, за результатами обстеження земельної ділянки складено Акт обстеження земельної  ділянки від 04.08.2020 року, у якому зафіксовано, що в порушення вимог ст. ст. 20, 34, 96 ЗК  України, земельна ділянка площею 29,8090 га пасовищ на підставі договору оренди землі №0017 від 20.01.2016 року використовується орендарем всупереч її цільовому призначенню, оскільки засіяна соняшником, орендаря ОСОБА_1 ознайомлено з Актом обстеження земельної ділянки під підпис.
Вказаний Акт обстеження земельної ділянки надіслано до Луганської місцевої прокуратури №2 (теперішня назва – Щастинська окружна прокуратура) супровідним листом №226 від 04.08.2020 року.
Згідно п. 9 договору оренди  землі №0017 від 20.01.2016 року, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру  у Луганській області  та ОСОБА_1 , орендна плата вноситься орендарем на рахунок Комишненської сільської ради Станично – Луганського району Луганської області.
Отже, Комишненській сільській раді Станично – Луганського району Луганської області, з часу укладення договору оренди землі від 20.01.2016 року №0017 могло бути відомо про порушення земельного законодавства, а з 04.08.2020 року достеменно стало відомо про передачу Головним управлінням Держгеокадастру  у Луганській області пасовищ площею 29,8090 га, кадастровий номер 4424882500:04:002:0091 в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на підставі договору оренди землі №0017 від 20.01.2016 року, внаслідок чого відбулась фактична зміна цільового використання землі з пасовищ на ріллю, що свідчить про порушення вимог земельного законодавства.
За змістом наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №21-ОТГ від 10.12.2020 року, на виконання указу Президента України  від 15.10.2020 року №449 “Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин” та постанови  Кабінету Міністрів України  від 16.11.2020 року №1113 “Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин”, земельні ділянки сільськогосподарського   призначення державної власності передано у комунальну власність відповідно до ст. 117 ЗК України.
А тому,  на даний час органом, уповноваженим державою здійснювати   відповідні функції у земельних правовідносинах  щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою  сільськогосподарського призначення, розташованими за межами населених пунктів є Комишненська сільська рада Станично – Луганського району Луганської області.
Саме на Комишненську сільську раду Станично – Луганського району Луганської області  чинним законодавством покладено повноваження щодо здійснення заходів контролю за належним користуванням земель на відповідній території.
Луганською місцевою прокуратурою №2 (теперішня назва - Щастинська окружна прокуратура) листом від 05.01.2021 року №77-15вих-21 повідомлено Комишненську сільську раду Станично - Луганського району Луганської області, як орган уповноважений  здійснювати відповідні функції  у спірних правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення про виявлення незаконної зміни виду цільового призначення   земельної ділянки,  запропоновано вжити заходи,  спрямовані на усунення вказаних порушень та повернення земельної ділянки у розпорядження територіальної громади.
Комишненською сільською радою Станично – Луганського району Луганської області   листом №6 від 11.01.2021 року надано відповідь до місцевої прокуратури, в якому зазначено  про відсутність сформованого та прийнятого бюджету сільської ради на 2021 рік, у зв`язку з чим у ради відсутні можливість сплатити судовий збір та вжити заходи представницького характеру для усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом звернення до суду з позовною заявою.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18, де, зокрема, вказано на те, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому,  прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Отже, у   листі від 11.01.2021 року №6, Комишненська  сільська  рада  Станично – Луганського району Луганської області    вказала лише  про причини не звернення до суду з позовною заявою, відомості про намір звернутися до суду самостійно відсутні, що свідчить про неотримання відповіді  на запит прокурора.
Таким чином,   матеріалами справи підтверджено той факт, що  орган, уповноважений  державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, не вжив  дієвих заходів на усунення виявлених порушень.
Разом з тим, невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як йому   стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, а також відмова в їх визнанні, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Луганською місцевою прокуратурою №2 (теперішня назва - Щастинська окружна прокуратура) повідомлено позивача  про намір звернутися до господарського суду в його інтересах  за   листом від 16.01.2021 року №77-88вих -21.
А отже, висновок господарського суду першої інстанції щодо періоду тривалості в один день для здійснення Комишненською сільською   радою   Станично – Луганського району Луганської області  дій для звернення до суду з позовною заявою є необґрунтованим, оскільки 16.01.2021  року  позивачу надіслано повідомлення про намір звернутися до суду в порядку  ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, а саме повідомлення прокурора про порушення інтересів держави   та прохання повідомити  про заходи реагування з боку сільської ради.
Окрім того, Комишненська  сільська    рада   Станично – Луганського району Луганської області  про порушення вимог земельного законодавства була обізнана ще з 04.08.2020 року.
Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено конкретних строків для направлення прокурором листів про порушення земельного законодавства, які необхідно надсилати перед поданням позову до суду.
У разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що, у даному випадку, було здійснено прокурором шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Вказане,  відповідно до ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” та ст. 56 ГПК України,  є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення   позову.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 від 26.05.2020 року, де, окрім іншого, вказано на те, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.  23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.           Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Разом з тим, п.  1 Перехідних положень Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 року  встановлено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.
Таким чином, виявлення прокурором причин бездіяльності уповноваженого органу та відповідного реагування на виявлені порушення в інший спосіб ніж заходами представницького характеру є неможливим.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного  Суду  від 20.09.2018 року  у справі № 924/1237/17, де, зокрема, вказано на те, що надмірна формалізація “інтересів держави” може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. А отже, вимагання судом конкретних документів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави, за відсутності відповідних вимог в законі, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові   Верховного Суду   від 26.02.2019 року у справі № 905/803/18, де, між іншим зазначено на те, що  з`ясування питань чи потребують захисту державні інтереси у конкретному випадку, чи замінює прокурор у цьому судовому провадженні орган, уповноважений на виконання відповідних функцій, який не здійснює захисту або робить це неналежно, причин, які свідчать про невжиття позивачем заходів щодо захисту інтересів держави, а також встановлення відповідних обставин можливе під час здійснення розгляду справи по суті.
Отже,  нездійснення позивачем  дій, які ним  повинні були та могли  бути здійснені, беззаперечно свідчить про неналежне виконання позивачем  своїх повноважень.
Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
У справі “Delcourt v. Belgium” Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Водночас,  у справі “Bellet v. France” Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Також, Європейський суд з прав людини виходить з того, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Статтею 129 Конституції України                 встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.ч. 1, 3            ст.  13 ГПК України                 судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
А отже, враховуючи  предмет та підстави заявленого прокурором позову та положення чинного законодавства України,  прокурором належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а відтак, наявні підстави для подання прокурором відповідного позову в особі органу, уповноваженого  здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах.
                    Отже,            висновок місцевого господарського суду            про залишення позову без розгляду на підставі  п. 1 ч. 1           ст. 226 ГПК України             не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1            статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
                    Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційну скаргу  слід задовольнити.
          Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже,   ухвалу  місцевого господарського суду  від 18.02.2021 року у справі    слід скасувати  та справу  передати    на розгляд  до господарського суду першої    інстанції. 
                    Керуючись ст. ст. 255,  269, 270, 271, п. 6 ч.1 ст. 275, ст. 280, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Щастинської окружної прокуратури (попередня назва  - Луганська  місцева  прокуратура №2)  задовольнити. 
Ухвалу господарського суду Луганської області від 18.02.2021 року у справі №913/45/21 скасувати.
Справу №913/45/21 передати на розгляд до господарського суду Луганської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 16.04.2021  року.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал