ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6084/20                                                                             Суддя першої інстанції: Кульчицький С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 квітня 2021 року                                                                                     м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Бужак Н.П. та Костюк Л.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1  та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
-           визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за результатами розгляду заяви від 13 серпня 2020 року розпорядження про розрахунок (перерахунок) основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-           зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке підтверджене постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 та прийняти відповідне розпорядження.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
-          визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року рішення, передбаченого ч. 5  ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
          -          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції за вказаний період.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення шляхом доповнення його мотивувальної та резолютивної частини. У мотивувальній частині позивач просить зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України в державі визнається і діє принцип верховенства права, а Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Згідно зі ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є зокрема обов`язковість судового рішення. Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Резолютивну частину рішення суду від 01 лютого 2021 року позивач просить викласти в такій редакції: «Визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за заявою ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року розпорядження по розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права ОСОБА_1 на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 на момент виникнення спірних правовідносин, прийнявши для цього відповідне розпорядження».
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що право на отримання основної та додаткової пенсії у розмірах, передбачених  ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було підтверджене постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання. Натомість відповідач протиправно відмовив у видачі розпорядження про перерахунок пенсії на підставі вказаного судового рішення. Позивач наполягає на тому, що спірні правовідносини виникли до внесення змін у законодавчі акти, якими право встановлювати розміри соціальних виплат громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було делеговане Кабінету Міністрів України. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідні зміни не можуть бути застосовані під час вирішення цієї справи як такі, що звужують зміст та обсяг набутого права. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 01 лютого 2021 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Скаржник наголошує на тому, що позивач пропустила строк звернення до суду, а положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не дають їй права на перерахунок пенсії без обмеження будь-яким строком. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому зазначила, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, який призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатою сум  за минулий час, у тому числі будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
У свою чергу відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що постанова Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 була виконана у повному обсязі. Відповідач наголосив на тому, що після внесення змін до законодавства, що регулює пенсійні виплати, позивач втратила право на отримання пенсії та додаткової пенсії у розмірах, що були визначені вказаним судовим рішенням. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок основної і додаткової пенсії лише з 01 січня до 02 серпня 2014 року, оскільки у вказаний період визначення порядку та розмірів виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не було делеговано Кабінету Міністрів України, і тільки з 03 серпня 2014 року Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст.ст. 50-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом суд першої інстанції зазначив, що системний аналіз ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень. Оскільки виплата позивачу підвищення до пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня до 02 серпня 2014 року є наслідком протиправних дій суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час здійснюється без обмеження строку.
Підставою для відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 стало те, що після 02 серпня 2014 року розміри соціальних виплат визначаються постановами Кабінету Міністрів України, а не ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Колегія суддів не у повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції. 
Звертаючись до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_1 просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у неприйнятті розпорядження щодо розрахунку (перерахунку) основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на виконання постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11.
Перевіряючи обґрунтованість таких вимог, колегія суддів враховує, що механізм проведення перерахунку пенсії визначений у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з п. 4.7, абз. 3 п. 4.10, абз. 2 п. 4.9 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням.
У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.
Зазначені норми права вказують на те, що рішення у формі розпорядження приймається за результатами розгляду документів, які є необхідними для призначення (перерахунку) пенсії. За підсумками розгляду таких документів заявнику направляється повідомлення і лише на його вимогу видається виписка з розпорядження. 
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 13 серпня 2020 року щодо здійснення розрахунку пенсії у відповідності до розмірів, встановлених постановою суду. Нових документів, які впливають на розмір пенсії, до вказаної заяви додано не було.
Про результати розгляду такої заяви позивач була повідомлена шляхом направлення листа від 27 серпня 2020 року № 4898-5231/С-02/8-2300/20. 
Отже, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не порушило вимог Порядку №  22-1. 
Колегія суддів враховує, що незважаючи на заявлення вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття розпорядження про перерахунок пенсії, метою звернення до суду є захист права на отримання пенсії і додаткової пенсії в розмірі, що був визначений постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 та складає 6 мінімальних пенсій за віком (пенсія) та 50 % від мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія).
Судом встановлено, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області було зобов`язано, зокрема, здійснити перерахунок ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності з 10 листопада 2010 року відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленому у законі про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням фактично виплачених сум. 
У своїй заяві від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 підтвердила, що на виконання вказаного судового рішення їй було проведено належний перерахунок пенсії, проте у подальшому розмір пенсії безпідставно зменшено. 
Отже, у межах цієї справи ОСОБА_1 захищає своє право на отримання пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно зі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період, не охоплений рішенням суду у справі № 2-а-4556/11. 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 20 травня 2019 року ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та інвалідом ІІІ групи.
Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що була чинною станом на 22 липня 2011 року, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема інвалідам IІІ групи - у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. 
Положеннями ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Проте, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745 було змінено правові підстави та розміри соціальних виплат особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позивач з 23 липня 2011 року втратила право на виплату додаткової пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розмір вказаної соціальної виплати. 
Відповідне повноваження Кабінетом Міністрів України було реалізоване шляхом прийняття постанови «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745. Вказана постанова набула чинності 23 липня 2011 року.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 23 липня 2011 року особи, які набули статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, втратили право на виплату відповідних виплат у розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у 2012 році норми і положення, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Тотожні правила застосування ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були встановлені також п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».
Кабінетом Міністрів України було винесено постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, яка набрала чинності з 01 січня 2012 року. Вказаною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210). Положеннями п.п. 10, 13 Порядку № 1210 був установлений інший розмір пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ніж положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За таких обставин дії відповідача щодо проведення у період з 23 липня 2011 року до 31 грудня 2013 року таких виплат у розмірах, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 та від 23 листопада 2011 року № 1210, були правомірними.
Водночас у період з 01 січня до 02 серпня 2014 року додаткове правове регулювання відносин, пов`язаних із нарахуванням та виплатою пенсії та додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими законами України - не здійснювалося.
Так, Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на час його прийняття і до 03 серпня 2014 року не містив положень, які б делегували Кабінету Міністрів України право визначати порядок і умови здійснення соціальних виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
Проте відповідач, всупереч ст.ст. 50, 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував позивачу пенсію та додаткову пенсію у меншому розмірі, який встановлений Порядком № 1210. 
Відтак дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії протягом вказаного періоду, у розмірі, меншому ніж той, що встановлений ст.ст. 50, 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були неправомірними.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 03 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було доповнено, зокрема, пунктом 67. Згідно вказаної норми права норми і положення, серед інших, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Крім того Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01 січня 2015 року ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були викладені в новій редакції. 
Відповідно до ст. 51, ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діє з 01 січня 2015 року, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Відтак, з 03 серпня 2014 року відповідач правомірно продовжив виплачувати позивачу пенсію та додаткову пенсію у розмірах, що передбачені п.п. 10, 13 Порядку № 1210. 
Колегія суддів наголошує на тому, що ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», пп. 9 п. 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» не були визнані такими, що не відповідають Конституції України. Підстав для неврахування положень зазначених законів відповідачем під час нарахування і виплати пенсії та додаткової пенсії позивачу у період з 23 липня 2011 року до 31 грудня 2013 року та починаючи з 03 серпня 2014 року - судом не встановлено.
Під час розгляду і вирішення цієї справи колегія суддів виходить із того, що обов`язковою умовою для надання судового захисту є, зокрема, звернення до адміністративного суду у межах встановленого ст. 122 КАС України або ж із пропуском такого строку, який обумовлений поважними причинами. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Питання щодо визначення дати початку перебігу строків звернення до суду із адміністративним позовом щодо захисту соціальних прав, а також щодо оцінки поважності причин пропуску такого строку були предметом дослідження Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних    Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи № 240/12017/19.
У постанові від 31 березня 2021 року у вказаній справі Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої:
- для    визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час,    триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
- пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює    момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання    інформації про правильність / помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Колегія суддів враховує, що у межах цієї справи ОСОБА_1 фактично просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії починаючи із 23 липня 2011 року. Проте із заявою щодо проведення перерахунку соціальних виплат за такий період позивач звернулася до відповідача лише 13 серпня 2020 року. 
Звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із такою заявою, а також отримання листа про відмову в задоволенні викладених у ній вимог не змінюють    момент, з якого позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав на отримання пенсії і додаткової пенсії у належному, на її думку, розмірі. 
Як раніше зазначалося, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду застосував ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана норма права передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплата пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року не відбулася з вини відповідача, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що позивач має право на виплату пенсії за минулий час без обмеження строку.
Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можуть бути застосовані лише у тому разі, якщо відповідні соціальні виплати були фактично нараховані, а спір виник виключно у зв`язку з їх невиплатою із вини органу, що призначає пенсію. 
Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області починаючи з 23 липня 2011 року (у тому числі й за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року) не здійснювало нарахування ОСОБА_1 пенсії та додаткової пенсії у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За таких обставин посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими. 
Такі висновки колегії суддів узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що норми, зокрема ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
Відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, який призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатою сум  за минулий час, у тому числі будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 не містить таких висновків. 
Натомість вказаним рішенням Конституційного Суду України було надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» та визначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та вирішення питання щодо перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період починаючи з 23 липня 2011 року, а також прийняття судом першої інстанції рішення про зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року - не узгоджується зі строками звернення до суду із адміністративним позовом, що визначені у ст. 122 КАС України. 
У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
У свою чергу ч. 3 ст. 123 КАС України визначає, що у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Розглядаючи можливість застосування вказаних норм процесуального права у цій справі, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття за результатами розгляду її заяви від 13 серпня 2020 року розпорядження про розрахунок (перерахунок) основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Необхідність дослідження судом апеляційної інстанції питання щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за період з 23 липня 2011 року, у тому числі пов`язаних із дотриманням строку звернення до суду, була обумовлена висновками суду першої інстанції про те, що:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області дійсно допустило протиправну бездіяльність при розгляді заяви ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року, яка полягала у неприйнятті розпорядження про перерахунок основної та додаткової пенсії;
- способом усунення такого порушення прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року, протягом якого відповідач повинен був нараховувати відповідні виплати у розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Натомість суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року не порушило вимог Порядку №  22-1.
Позовна вимога щодо визначення протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає, на переконання позивача, саме у неналежному розгляді її звернення від 13 серпня 2020 року, заявлена у межах шестимісячного строку, обчисленого з дня отримання листа від 27 серпня 2020 року № 4898-5231/С-02/8-2300/20. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає розгляду по суті заявлених вимог, а та обставина, що вирішення таких вимог потребує також дослідження питання строків звернення до суду з вимогами про перерахунок пенсії, не дає підстав для застосування ч. 3 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 та ч. 1 ст. 319 КАС України.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду від 01 лютого 2021 року належить скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, доводи якої стосувалися рішення суду першої інстанції в цілому, а не лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Натомість апеляційна скарга позивача, яка містила вимоги про зміну мотивувальної та резолютивної частини рішення суду від 01 лютого 2021 року, не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги позивача, які зводяться до необхідності виплати їй пенсії та додаткової пенсії у розмірах, визначених постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2011 року у справі № 2-а-4556/11 навіть після зміни правового регулювання спірних правовідносин, не перевіряються судом апеляційної інстанції з тих підстав, що заява ОСОБА_1 від 13 серпня 2020 року була розглянута відповідачем належним чином, а перевірка підстав для перерахунку соціальних виплат за період з 23 липня 2011 року не узгоджується із строками звернення до суду із адміністративним позовом. 
З огляду на викладене колегія суддів колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 240, 308, 311, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити. 
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року - скасувати. 
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Н.П. Бужак

                                                                                                    Л.О. Костюк