Постанова
Іменем України
 
27 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 461/8132/17
провадження № 61-9697св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»  на заочне рішення  Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року у складі судді Зубачик Н. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця»), правонаступником якого є Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), з урахуванням збільшення позовних вимог просив визнати незаконними та скасувати накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 01 листопада 2017 року № 129 та від 23 листопада 2017 року № 137.
Позов обгрунтований тим, що позивач працює на посаді директора регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 01 листопада 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» видано наказ № 129, у якому за неналежне виконання посадових обов`язків, передбачених пунктами 5.5 та 5.9.1 Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ  «Укрзалізниця» (далі - Положення), та пунктом 1.1.1. наказу регіональної філії від 14 березня 2016 року № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов`язків» в частині забезпечення загального керівництва економічною, фінансовою, господарською діяльністю регіональної філії, оголошено догану. 
23 листопада 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» видала наказ № 137, за яким позивачу оголошено догану за неналежне виконання обов`язків, передбачених пунктами 2.2.10, 5.1.1, 5.1.3 трудового договору, підпунктом 1 пункту 5.5 та підпунктом 10 пункту 5.8 Положення. 
Вважає, що зазначені накази є незаконними та такими, що підлягають скасуванню через відсутність складу дисциплінарного проступку, прийняття їх неуповноваженим органом та пропущення строку накладення дисциплінарного стягнення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано  незаконними та скасовано накази ПАТ «Укрзалізниця» від 01 листопада 2017 року № 129 та від 23 листопада 2017 року № 137. Стягнено з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 280,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у наказі ПАТ «Укрзалізниця» від 01 листопада 2017 року № 129 про притягнення до дисциплінарної відповідальності не конкретизовано, порушення яких саме посадових обов`язків позивачем привело до настання наслідків, за які було накладено дисциплінарне стягнення, не вказані обставини, за яких було вчинено дисциплінарний проступок.
Щодо наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 23 листопада 2017 року № 137, суд встановив, що акт проведення службового розслідування базується уже на виявлених фактах проступку і визначає лише причини, умови, коло осіб та можливі санкції, а днем виявлення проступку є 04 жовтня 2017 року, отже, на момент притягнення позивача до відповідальності сплили строки накладення стягнення.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року заяву ПАТ «Укрзалізниця» про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року у справі залишено без задоволення.
Ухвала обгрунтована тим, що ПАТ «Укрзалізниця» не подало до суду доказів, що мають істотне значення для справи. Крім того, відповідач був повідомлений про час і місце судового розгляду справи належним чином, зокрема в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу  ПАТ «Укрзалізниця» залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року залишено без змін.
Залишивши рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2019 року АТ «Укрзалізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції невчасно проінформував АТ «Укрзалізницю» про дату і час проведення розгляду справи, що позбавило відповідача подати докази у справі та заперечення проти позовних вимог.
У зв`язку із набранням чинності новою редакцією ЦПК України суд першої інстанції не виніс ухвали із зазначенням, згідно з якими правилами позовного провадження буде розглядатися справа.
Суди помилково зазначили, що на момент притягнення позивача до відповідальності, вже сплили строки притягнення до відповідальності. Суди не звернули уваги, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, а днем виявлення проступку, з якого починається сплив місячного строку, вважається день, коли керівнику стало відомо про вчинений проступок, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Враховуючи час перебування ОСОБА_1 на лікарняному, строки накладення дисциплінарного стягнення відповідають вимогам статті 148 КЗпП України.
Суди не дослідили докази у справі, зокрема витяг з протоколу № Ц-57/89 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниці».
Суди не звернули уваги, що питання, визначені пунктами 22, 33, 34, 102 Статуту, можуть бути делеговані правлінням голові правління або члену правління, в тому числі шляхом попереднього схвалення дій голови та/або члена правління відповідним рішенням правління.
Суди помилково зазначили, що повноваження, визначені підпунктами 1, 5, 7, 11, 22, 23, 33, 34, 36 пункту 102 Статуту щодо накладення дисциплінарних стягнень на керівників філій делеговані не були. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу. 
У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у травні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суди встановили, що відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 24 квітня 2017 року, оформленого протоколом № Ц-57/31, 08 червня 2017 року з позивачем укладено строковий трудовий договір на період роботи з 27 квітня 2017 року до 24 квітня 2020 року включно.
Згідно з наказами від 01 листопада 2017 року № 129 та від 23 листопада 2017 року № 137 позивачу оголошено догани за неналежне виконання обов`язків, передбачених пунктами 5.5 та 5.9.1 Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця», та пунктом 1.1.1 наказу регіональної філії від 14 березня 2016 року № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов`язків», а також передбачених пунктами 2.2.10, 5.1.1, 5.1.3 трудового договору, підпунктом 1 пункту 5.5 та підпункту 10 пункту 5.8 Положення.
Суд першої інстанції встановив, що у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 01 листопада 2017 року № 129 зазначено, що невиконання посадових обов`язків позивачем призвело до збільшення кількості випадків непланових ремонтів локомотивів, зірвання з графіку руху пасажирських поїздів, збільшення кількості випадків транспортних подій, систематичного невиконання завдань щодо здачі вантажних поїздів на міждержавних стиках, регулювального завдання з передачі порожніх вагонів, розвезення місцевого вантажу, подачі вагонів на фронти навантаження та вивантаження.
Однак, у цьому наказі не конкретизовано, порушення яких саме посадових обов`язків привело до настання наслідків, за які накладено дисциплінарне стягнення, не вказані обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок.
У наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 23 листопада 2017 року № 137 підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено неналежне виконання директором регіональної філії - позивачем своїх обов`язків, передбачених пунктами 2.2.10, 5.1.1, 5.1.3 трудового договору від 08 червня 2017 року № 118, укладеного між ПАТ «Укрзалізниця» і ОСОБА_1 , а також підпунктом 1 пункту 5.5. та підпунктом 10 пункту 5.8 Положення.
Фактичними наслідками неналежного виконання позивачем обов`язків, які стали підставою для накладення дисциплінарного стягнення, відповідно до наказу від 23 листопада 2017 року № 137, були погіршення показників роботи залізничного транспорту - обігу вагону, невиконання плану простою, зменшення середньодобового пробігу та продуктивності електровоза, позивач недостатньо відповідально ставиться до виконання своїх трудових обов`язків. В наказі зазначається період, за який притягують до відповідальності за період з 01 вересня 2017 року до 19 вересня 2017року.
Відповідно до пункту 5.5. Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» визначено компетенції директора філії, які він здійснює на підставі довіреності та у межах своїх повноважень, пунктом 5.9.1. цього ж положення директор Філії несе персональну відповідальність за виконання функцій та завдань, визначених статутом товариства та цим положенням, а також доведених товариством планованих показників діяльності філії, а пунктом 1.1.1. наказу регіональної філії від 14 березня 2016 року № 135-воН/од «Про тимчасовий розподіл обов`язків» начальник філії забезпечує загальне керівництво економічною, фінансовою, господарською діяльністю, визначає основні напрямки соціально-економічного розвитку, інвестиційної та кадрової політики філії, реструктуризації та вдосконалення системи управління, забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог секретності, мобілізаційної готовності на основі законів України, указів і розпоряджень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту та розпорядчих документів ПАТ «Укрзалізниця».
Згідно з наказом від 23 листопада 2017 року № 137 днем виявлення правопорушення є день, як мінімум, не пізніше 04 жовтня 2017 року, коли складена доповідна записка. Акт проведення службового розслідування базується уже на виявлених фактах проступку і визначає собою лише причини, умови, коло осіб та можливі санкції. Оскільки днем виявлення проступку можна вважати 04 жовтня 2017 року, то на момент притягнення до відповідальності вже сплили строки притягнення до відповідальності.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з частиною другою статті 140 КЗпП України щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).
Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).
При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.
Суди встановили, що роботодавець не виконав належним чином свій обов`язок з надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Верховний Суд зауважує, оскільки оспорювані накази не містять чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останнім положень трудового договору та Положення у частині забезпечення загального керівництва економічною, фінансовою, господарською діяльністю регіональної філії, неможна дійти однозначних висновків про доведення вини ОСОБА_1 і накладення на нього дисциплінарних стягнень.
З матеріалів справи відомо, що представник відповідача начальник відділу підрозділу юридичної служби регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Ковба В. О. був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції 18 грудня 2017 року як вільний слухач. У судовому засіданні повноваження не підтвердив, зазначив, що прибув до суду за вказівкою ПАТ «Укрзалізниця» (т. 1, а. с. 118-119).   
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції невчасно проінформував АТ «Укрзалізницю» про дату і час проведення розгляду справи, що позбавило відповідача подати докази у справі та заперечення проти позовних вимог є необгрунтованими, оскільки представник відповідача прибув у судове засідання та мав можливість надати суду свої заперечення. Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на оскарження рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції. Доводи заяви про скасування заочного рішення у справі були предметом дослідження судом першої інстанції та їм надана відповідь в ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року.
Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції у зв`язку із набранням чинності нової редакції ЦПК України не виніс ухвали із зазначенням, згідно з якими правилами позовного провадження буде розглядатися справа не є підставою для обов`язкового скасування судових рішень.
Посилання у касаційній скарзі на неправильність висновків судів попередніх інстанцій та не врахування всіх обставин справи, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені АТ «Укрзалізниця» у касаційній скарзі доводи, також були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження                 № 14-446цс18.
Крім того, доводи касаційної скарги зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної справи з метою нового її слухання і ухвалення протилежного рішення у справі. Проте це порушує принцип остаточності рішення суду (res judicata), оскільки підстав для перегляду судових рішень немає, права та обов`язки сторін уже вирішені (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України»).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Наведені в касаційній скарзі доводи щодо строків накладення дисциплінарного стягнення не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, що судом встановлено відсутність правової підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді догани на підставі наказів ПАТ «Укрзалізниці» від 01 листопада 2017 року № 129 та від 23 листопада 2017 року № 137.
Під час перегляду справи Верховний Суд взяв до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року справа №343/6/18, від 21 листопада 2018 року справа № 401/3301/17, від 04 квітня 2018 року справа № 821/935/16, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності; для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл  судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Заочне рішення  Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                 А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко