УХВАЛА

20 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  908/2500/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника (АТ  "Укртрансгаз") - адвокат Мотлях О.О., 
скаржника (АТ "НАК " Нафтогаз України") - адвокат Когутенко М.Г. 
третьої особи (АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз") - адвокат Павліченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Білецької Л.М. - головуючого, Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О., 
від 27.01.2021
та на рішення Господарського суду Запорізької області
у складі судді Проскурякова К.В.
від 13.08.2020
у справі № 908/2500/19
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 
до Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз"
про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнути 10 743 586,38 грн,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про зобов`язання Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 1607,71 тис. куб. метрів та стягнути 10 743 586,38 грн.

АТ "Укртрансгаз" у позовній заяві зазначило, що у лютому-березні 2017 Комунальне підприємство "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради безпідставно набуло з газотранспортної системи: у лютому 2017 року 1025,937 тис. куб. м., у лютому 2017 року - 581,773 тис.куб.м. природного газу (всього -1607,71 тис.куб.м.), власником якого є АТ "Укртрансгаз". Для відбору Відповідачем у лютому, березні 2017 природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газотранспортну систему, оператором якої є АТ "Запоріжгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу. Однак, Відповідач незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір в загальному обсязі 1607,71 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітом АТ "Запоріжгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий та березень 2017. Оскільки відповідачу в лютому, березні 2017 не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 1607,71 тис. куб. м. природного газу Відповідачем був здійснений з обсягів природного газу АТ "Укртрансгаз", що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функції Оператора ГТС. Посилаючись на статті 1212-1214 Цивільного кодексу України, статті 161, 162, 173 Господарського процесуального кодексу України, позивач просив зобов`язати відповідача повернути АТ "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 1607,71 тис. куб. м., а також стягнути з відповідача на користь позивача 10743586,38 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 1607,71 тис. куб. м., та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2020 у справі № 908/2500/19 у задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням АТ "Укртрансгаз" та АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулися до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2021 у цій справі апеляційні скарги залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам. Суди дійшли висновку, що за наявності у спірний період укладених між відповідачем як споживачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальником договорів про постачання природного газу, а також існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації відповідно до вказаного договору, споживання відповідачем у лютому березні 2017 природного газу в обсязі 1607,71 тис. куб. м. не можна вважати несанкціонованим відбором. Встановивши, що відбір відповідачем спірного обсягу природного газу відбувся на підставі договорів, тобто за наявності відповідної правової підстави, суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України у цьому випадку.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, АТ "Укртрансгаз" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить оскаржувані постанову та рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, АТ "НАК "Нафтогаз України"  подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить оскаржувані постанову та рішення скасувати в частині відмови у стягненні вартості природного газу в розмірі 10 743 586,38 грн та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 10 743 586,38 грн.

Ухвалами від 30.03.2021 та 12.04.2021 Верховний Суд ухвалив відкрити касаційне провадження у справі № 908/2500/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 15.02.2021 № 1001ВИХ-21-1356 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2021 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2020; відкрити касаційне провадження у справі № 908/2500/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Вих.             № 14/4-66-21 від 22.02.2021 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2021 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2020, в частині відмови Акціонерному товариству "Укртрансгаз" у стягненні 10 743 586,38 грн вартості природного газу; об`єднати в одне касаційне провадження касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами та  призначити розгляд касаційних скарг на 20.04.2021 о 10:00 год.

АТ "Укртрансгаз", мотивуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі посилається на положення пункту 3 частини 2   статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши зокрема наступне:

- судами попередніх інстанцій не застосовано норми матеріального права які підлягали застосуванню, а саме статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, при тому, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах;

- суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 18.05.2020 № 826/16697/17, від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, від 22.06.2018 у справі   № 904/5621/17.

АТ "НАК "Нафтогаз України", мотивуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі посилається на положення пункту 1, частини 2 статті 287   Господарського процесуального кодексу України, зазначивши зокрема наступне:

- суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 18.05.2020 № 826/16697/17, від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, від 22.06.2018 у справі   № 904/5621/17, від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17;

- судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки висновки місцевого та апеляційного господарських судів ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи, неналежному дослідженні доказів, необ`єктивній оцінці позицій сторін та неправильному тлумаченні норм права: безпідставно зазначили про постачання з ресурсу НАК "Нафтогаз України" газу, при цьому номінації та акти приймання-передачі природного газу у матеріалах справи відсутні, отже право власності на газ від останнього до відповідача не перейшло; факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору.

У судовому засіданні 20.04.2021 представники скаржників підтримали касаційні скарги з підстав викладених в них.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" подано письмові пояснення в яких останнє просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз".

Представник АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" в судовому засіданні 20.04.2021 заперечила проти касаційних скарг та просила закрити касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами.

Дослідивши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем особливостей щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI   "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
             
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою   статті 310 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, зокрема, наступне.

31.01.2017 Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз, правонаступником якого є Акціонерне товариство Укртрансгаз (Покупець, позивач у даній справі) укладено договір про закупівлю природного газу № 1701001564-ВТВ, відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві у січні-квітні 2017р. природний, скраплений або в газоподібному стані (Природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Продавець передає Покупцеві у січні-квітні 2017 р. газ в загальному обсязі 1.600.000 тис.куб.м. газу, у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): січень 610.000, лютий 490.000, березень 310.000, квітень 190.000 (пункт 2.1. договору).

За умовами пункту 3.1. договору Продавець передає Покупцеві у загальному потоці газ у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу. Газ ввезений на митну територію України (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), що передається Продавцем Покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у віртуальній точці, на якій відбувається передача природного газу, у значенні Кодексу. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.2. визначено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Договору ціна газу за 1000 куб. м. з урахуванням ПДВ - 8 374,80 грн. Загальна сума вартості газу на дату укладання Договору складає 13 399 680,00 грн.

Виконуючи умови договору, ПАТ НАК Нафтогаз України" за актами приймання-передачі природного газу передав, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняв:
- 31.01.2017 природний газ в обсязі 731.439,744 тис. куб. м. на загальну суму з ПДВ 6 125 661 568,06 грн.
- 28.02.2017 природний газ в обсязі 643.105,799 тис. куб. м. на загальну суму з ПДВ 5 919 145 774,00 грн.

АТ "Укртрансгаз" у позовній заяві зазначало, що у лютому-березні 2017 Комунальне підприємство Токмак теплоенергія Токмацької міської ради безпідставно набуло з газотранспортної системи: у лютому 2017 - 1025,937 тис. куб. м., у лютому 2017 - 581,773 тис.куб.м. природного газу (всього -1607,71 тис.куб.м.), власником якого є АТ Укртрансгаз. Для відбору Відповідачем у лютому, березні 2017 природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газотранспортну систему, оператором якої є АТ Запоріжгаз, відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу. Однак, Відповідач незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір в загальному обсязі 1607,71 тис. куб. м. природного газу, що підтверджується звітом АТ Запоріжгаз про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий та березень 2017. Оскільки відповідачу в лютому, березні 2017 не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 1607,71 тис. куб. м. природного газу Відповідачем був здійснений з обсягів природного газу АТ Укртрансгаз, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функції Оператора ГТС. Посилаючись на ст. ст. 1212-1214 ЦК України, ст. 161, 162, 173 ГПК України, просить зобов`язати Відповідача повернути АТ Укртрансгаз в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 1 607,71 тис. куб. м., а також стягнути з відповідача на користь позивача 10 743 586,38 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 1 607,71 тис. куб. м., та судові витрати.

На підтвердження, на його думку, безпідставного набуття Відповідачем природного газу з ресурсу Позивача за лютий, березень 2017 в обсязі 1607,71 тис. куб. м. Позивачем надано наступні докази.
- Звіт ПАТ "Запоріжгаз" (Алокацію) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з токи виходу ПАТ "Запоріжгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за лютий 2017, відповідно до розділу V якого зазначено: "категорія/назва постачальника" - "Теплогенеруючі підприємства" всього, в т.ч. НАК "Нафтогаз України" - 65 249,000 тис. куб. м. (підтверджений обсяг номінацій), 65 801,055 тис. куб. м. (фактичний обсяг за місяць), 65 801,055 тис. куб. м. - у тому числі з мереж: УПМ ПАТ "Укртрансгаз". 
- Звіт ПАТ "Запоріжгаз" про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу відібраного з точки виходу ПАТ "Запоріжгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів - споживачів) за лютий 2017, на останній сторінці якого вказано назву постачальника газу - НАК "Нафтогаз України", назва споживача - "Теплогенеруючі підприємства", 65 249,000 тис. куб. м. - підтверджений обсяг (номінація), 65 801,055 тис. куб. м. - фактичний обсяг за місяць.
- Інформацію про надходження на точках входу та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Оператора газотранспортних мереж з зазначенням обсягу небалансу за 2017 в останньому рядку зазначено: Замовник послуг з транспортування - ПАТ "Запоріжгаз" обсяг небалансу, в т.ч. без підтвердження номінацій; контрагент: Токмак теплоенергія Токмацької міської ради КП; лютий - 1.025.937 тис. куб.м.
- Алокація (звіт) ПАТ "Запоріжгаз" про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з токи виходу ПАТ "Запоріжгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за березень 2017, відповідно до розділу V якого зазначено: "категорія/назва постачальника" - "Теплогенеруючі підприємства" всього, в т.ч. НАК "Нафтогаз України" - 54 775,000 тис. куб. м. (підтверджений обсяг номінацій), 43 777,413 тис. куб. м. (фактичний обсяг за місяць), 43 777,413 тис. куб. м. - у тому числі з мереж: УПМ ПАТ "Укртрансгаз".  Таким чином, у вказаних звітах (алокаціях) відсутні прямі посилання на отримання газу безпосередньо КП "Токмак теплоенергія" Токмацької міської.
- Звіт ПАТ "Запоріжгаз" про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу відібраного з точки виходу ПАТ "Запоріжгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів - споживачів) за березень 2017, на останній сторінці якого вказано назву постачальника газу - НАК "Нафтогаз України", назва споживача - КП "Токмак теплоенергія" Токмацької міської 0,000 тис. куб. м. - підтверджений обсяг (номінація), 581.773 тис. куб. м. - фактичний обсяг за місяць.
- Інформацію про надходження на точках входу та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених на Оператора газотранспортних мереж з зазначенням обсягу небалансу за 2017 в останньому рядку зазначено: Замовник послуг з транспортування - ПАТ "Запоріжгаз" обсяг небалансу, в т.ч. без підтвердження номінацій; контрагент: Токмак теплоенергія Токмацької міської ради КП; березень - 581.773 тис. куб.м.
- Довідка за підписом головного бухгалтера АТ "Укртрансгаз" про списання газу на балансування за період 01.01.2016 - 30.06.2018, без визначення у розрізі споживачів.
- Роздруківка з офіційного сайту АТ "Укртрансгаз" щодо визначення маржинальної ціни газу за період лютий - липень 2019.

З матеріалів справи також вбачається, що Третьою особою-1 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надано укладені з Відповідачем договори постачання природного газу:
- від 20.10.2016 №5202/1617-ТЕ-13, щодо постачання з 01.10.2016 по 31.03.2017 природного газу в обсязі до 3 870 тис. куб. м. виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню , з додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 до нього 
- від 27.10.2016 №5233/1617-БО-13 щодо постачання з 01.10.2016 по 31.03.2017 природного газу в обсязі до 1934 тис. куб. м. виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, з додатковими угодами до нього: № 1 від 31.10.2016; № 2 від 22.11.2016; № 3 від 30.12.2016; № 4 від 23.01.2017, 
- від 31.10.2016 №5280/1617-КП-13, щодо постачання з 01.10.2016 по 31.03.2017 природного газу в обсязі до 220 тис. куб. м. виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), з додатковими угодами до нього: № 1 від 31.10.2016; № 2 від 22.11.2016; № 3 від 21.12.2016; № 4 від 23.01.2017; № 5 від 24.01.2017; № 6 від 24.02.2017;
- від 20.10.2016 №5203/1617-РО-13, щодо постачання з 01.10.2016 по 31.03.2017 природного газу в обсязі до 12 тис. куб. м. виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з додатковою угодою до нього № 1 від 23.01.2017.
Усі інші умови договорів є ідентичними та включають в себе, в т.ч.: Згідно абз.2 п.3.1 договорів право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу - п.3.4 договорів. Обсяг постачання підтверджується постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць - абз.2 п.3.2 договорів. Відповідно до п.7.2 договорів Відповідач зобов`язаний самостійно припиняти/обмежувати споживання природного газу у разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу газу, виділеного споживачу.
- Лист від 30.01.2017 № 26-898/1.2-17 на адресу Відповідача, в якому НАК "Нафтогаз України" "з метою, забезпечення стабільного проходження осінньо-зимового періоду 2016/2017 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" черговий раз повідомляє, що обов`язок постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії на період до 1 квітня 2017 року, який покладено на Компанію постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (зі змінами та доповненнями), може бути виконаний лише за таких умов: - укладення виробником теплової енергії з НАК Нафтогаз України договору постачання природного газу відповідно до законодавства; - відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК Нафтогаз України за використаний природний газ, або: - відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК Нафтогаз України за спожитий до 1 січня 2016 р. природний газ за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або - рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу становить не нижче 90 відсотків; - надання НАК Нафтогаз України та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК Нафтогаз України), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Враховуючи той факт, що підприємствами теплоенергетики не виконуються вимоги п.17 зазначеного Положення, на березень 2017 року не виділяються номінації щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та організаціям. З метою забезпечення стабільного проходження опалювального сезону 2016/2017 року та уникнення соціальної напруги в суспільстві просимо, в межах повноважень, визначених чинним законодавством, сприяти здійсненню розрахунків підприємств теплоенергетики, за використаний природний газ та/або виконанню наданого графіка погашення заборгованості."
- Лист від 30.01.2017 № 26-778/1.2-17 аналогічного змісту на адресу Запорізької обласної державної адміністрації.
- Лист від 01.03.2017 № 26-2100/1.2-17 аналогічного змісту на адресу Відповідача.
- Лист від 28.02.2017 № 26-1972/1.2-17 аналогічного змісту на адресу Запорізької обласної державної адміністрації, до якого додано Перелік теплопостачальних підприємств, з якими НАК "Нафтогаз України" має укладені договори та яким не надавалися номінації на 1 декаду березня 2017р. станом на 27.02.2017, в рядку 7 якого зазначено: КП "Токмак теплоенергія" ТМР, причина ненадання номінації - не виконується графік та не сплачується поточне споживання", заборгованість - 18 928 406,26 грн., заборгованість за графіком та поточним споживанням - 9 836 400,93 грн. 
- Інформація щодо виконання теплопостачальними підприємствами графіків погашення заборгованості (за всіма категоріями споживачів) станом на 27.01.2018, в рядку 3 якого зазначено: КП "Токмак теплоенергія" ТМР, план по графіку - 16 858 738,86 грн., Оплата всього: 10.742.102,80 грн., рівень виконання - 64%, борг - 6 116 636,06 грн.
- Лист від 16.03.2017 № 26-2730/1.2-17 на адресу КП "Токмак теплоенергія" та ПАТ "Запоріжгаз", яким НАК "Нафтогаз України" повідомила, що розглянула надані листом від 06.03.2017 № 188 КП "Токмак теплоенергія" акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню у обсязі 667,115 тис. куб. м, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, у обсязі 329,745 тис. куб. м, для виробництва теплової, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій), у обсязі 26,446 тис. куб. м, для виробництва теплової енергії, для релігійних організацій, у обсязі 2,631 тис. куб. м. та у зв`язку з невиконанням умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.15 № 758 підприємству не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на лютий 2017. Таким чином, Компанія не здійснювала постачання природного газу Вашому підприємству у вказаному періоді для зазначених вище категорій споживачів. Враховуючи наведене повернула надані КП "Токмак теплоенергія" акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 відповідно до договорів постачання природного газу від 20.10.2016 №5202/1617-ТЕ-13; від 27.10.2016 №5233/1617-БО-13, від 31.10.2016 №5280/1617-КП-13 та 20.10.2016 №5203/1617-РО-13 без підписання.
- Лист від 19.04.2017 № 26-3591/1.2-17 на адресу КП "Токмак теплоенергія" та ПАТ "Запоріжгаз", яким НАК "Нафтогаз України" повідомила, що розглянула надані листами від 05.04.2017 № 464 та 464/1 КП "Токмак теплоенергія" акти приймання-передачі природного газу за березень 2017 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню у обсязі 375,434 тис. куб. м, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, у обсязі 178,993 тис. куб. м, для виробництва теплової, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами ( крім бюджетних установ/організацій), у обсязі 27,064 тис. куб. м, для виробництва теплової енергії, для релігійних організацій, у обсязі 0,282 тис. куб. м. та у зв`язку з невиконанням умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.15 № 758 підприємству не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на березень 2017. Таким чином, Компанія не здійснювала постачання природного газу Вашому підприємству у вказаному періоді для зазначених вище категорій споживачів. Враховуючи наведене повернула надані листами від 05.04.2017 № 464 та 464/1 КП "Токмак теплоенергія" акти приймання-передачі природного газу за березень і, повторно акти за лютий 2017 відповідно до договорів постачання природного газу від 20.10.2016 № 5202/1617-ТЕгіЗ на обсяг 667,115; від 27.10.2016 № 5233/1617-БО-13 на обсяг 329,745; від 31.10.2016 № 5280/1617-КП-13 на обсяг 26,446 та 20.10.2016 № 5203/1617-РО-13 на обсяг 2,631 без підписання.
- Лист № 6-2620/1.2-17 від 14.03.2017 та № 6-3407/1.2-17 від 12.04.2017 на адресу ПАТ "Укртрансгаз" щодо надання звітів за лютий та березень 2017 до якого додано звіти про надходження та розподіл природного газу виключно на підставі первинної документації, а саме - актів приймання-передачі природного газу, підписаних між Компанією та її контрагентами.
- Реєстри реалізації природного газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" теплопостачальним підприємствам у лютому та березні 2017, в яких в розділі "Запорізька область" відсутні дані щодо Відповідача.

Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у   подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є   предмети спору,   підстави позову,      зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце      однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.   Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України   перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових   елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Визначальна відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини 2   статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, в якій предметом розгляду була вимога про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення його вартості, Верховний Суд вказав, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень   закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених   статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України   безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини 1   статті 1212 Цивільного кодексу України      звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення      статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці   закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою             законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті   11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України   цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених   статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною 1   статті 177 Цивільного кодексу України   об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 1   статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті   11, частини 1 статті   177, частини 1 статті   202, частини 1 статті   1212 Цивільного кодексу України    дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою   статті 11 Цивільного кодексу України.

У той же час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Водночас, у справі, що розглядається, суди встановили, що ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам. Суди дійшли висновку, що за наявності у спірний період укладених між відповідачем як споживачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальником договорів про постачання природного газу, а також існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації відповідно до вказаного договору, споживання відповідачем у лютому березні 2017 природного газу в обсязі 1607,71 тис. куб. м. не можна вважати несанкціонованим відбором. Встановивши, що відбір відповідачем спірного обсягу природного газу відбувся на підставі договорів, тобто за наявності відповідної правової підстави, суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України у цьому випадку.

Отже, висновок про застосування норм   статей 1212 - 1213 Цивільного кодексу України   щодо безпідставно набутого майна у правовідносинах, які є подібними до правовідносин у цій справі, сформований Верховним Судом, і, враховуючи установлені у цій справі обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність передбачених   статтями 1212 - 1213 Цивільного кодексу України підстав кваліфікувати спірні правовідносини як такі, що виникли з безпідставного набуття або збереження майна позивача відповідачем, а отже оскаржувані судові рішення прийняті відповідно до наведеного висновку Верховного Суду. 

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції, дослідивши наведені аргументи касаційної скарги позивача та матеріали даної справи, дійшла висновку про необґрунтованість аргументів АТ "Укртрансгаз" про те, що судами попередніх інстанцій не застосовано норми матеріального права які підлягали застосуванню, а саме статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Аргументи АТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки висновки місцевого та апеляційного господарських судів ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи, неналежному дослідженні доказів, необ`єктивній оцінці позицій сторін та неправильному тлумаченні норм права: безпідставно зазначили про постачання з ресурсу НАК "Нафтогаз України" газу, при цьому номінації та акти приймання-передачі природного газу у матеріалах справи відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, у постанові суду від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19 Верховний Суд зазначив:
" 77. Як встановлено судами попередніх інстанцій правовою підставою для отримання відповідачем у січні-березні 2017 року в розмірі 4 706,869 тис. куб. м природного газу був договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №             1604000075/ВОY/2016/7.0541 від 01.04.2016, укладений КП "Васильківтепломережа" з ПАТ "Укртрансгаз" та договори постачання природного газу № 1721/1617-ТЕ-17 від 06.10.2016,                  № 1789/1617-БО-17 від 27.10.2016, № 1912/1617-КП-17 від 22.12.2016, укладені відповідачем з АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". 
78. КП "Васильківтепломережа" не перевищило обсягу споживання природного газу у січні-березні 2017 року та сплатило позивачу за послуги з транспортування природного газу за цей період 3 285 807,46 грн, які прийнято без зауважень.
79. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що споживання відповідачем у січені-березні 2017 року природного газу в розмірі 4 706,869      тис.   куб.   м не є несанкціонованим відбором, вказавши на наявність у спірному періоді укладених між відповідачем та АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а також, існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р   "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року".
80. При цьому суд апеляційної інстанції застосувавши положення статей 1, 12, 13, 32, 35 Закону України "Про ринок природного газу", абз. 44 та 49 пункту 5 глави 1, глави 3 розділу І, пункту 1 глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, 2 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи у взаємозв`язку з приписами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", вказав, що цим Розпорядженням, яке є обов`язковим до виконання, на АТ   "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальника природного газу) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону".

Так, у постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18 Верховний Суд вказав: "Відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого             постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758,   Розпорядження Кабінету Міністрів України   № 1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року",   Розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком   АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.

Верховним Судом констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання АТ "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас,   визначений розпорядженням   обов`язок надати номінації   до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки   полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону      (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі   № 904/5621/17, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18) ".

Виходячи з аналізу суб`єктного складу, правовідносин, які досліджувались судами попередній інстанцій у зазначених справах, однією зі сторін у цих справах є АТ "НАК "Нафтогаз України". Суди, надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між АТ "НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками правовідносин, встановили, що такі правовідносини підлягають регулюванню положеннями Розпорядження № 742-р.

У цій справі одним з учасників правовідносин, які виникли щодо постачання газу, також є АТ "НАК "Нафтогаз України" (Третя особа 1), а зазначені відносини виникли у період дії положень Розпорядження № 742-р, якими прямо встановлено обов`язок Третьої особи 1 видавати номінації, а відсутність таких номінацій прямо впливає на оцінку правовідносин, які виникають у сфері постачання газу у період дії зазначеного   розпорядження.

Отже, щодо спірних правовідносин наявні висновки Верховного Суду і висновки судів попередніх інстанцій в частині аналізу Розпорядження № 742-р щодо обов`язків з постачання природного газу Третьою особою 1 узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19, від 25.02.2020 у справі №905/2248/18 про наявність обов`язку видавати номінації Третьою особою 1, що є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

Аргументи скаржників щодо незастосування правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 та від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що у вказаних постановах суд касаційної інстанції дійшов висновку про направлення вказаних справ на новий розгляд до суду першої інстанції зокрема з підстав неповноти дослідження доказів та обставин справ.

Аргументи касаційних скарг щодо незастосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №   826/16697/17 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

У зазначеній скаржником постанові у справі № 826/16697/17 предметом позовних вимог було визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу про визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість з посиланням на реальність здійснених господарських операцій на виконання умов відповідних договорів, з яким   Податковий кодекс України   і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків.

Отже правовідносини у наведеній справі та у цій справі (№ 908/2500/19) не є подібними через неподібність предметів позовів, підстав позовів та відмінного правового регулювання спірних правовідносин.

Суд касаційної інстанції також дійшов висновку про неподібність правовідносин у цій справі (№ 908/2500/19) з правовідносинами у справах № 904/2092/17, № 911/653/17 через неподібність предметів позовів, підстав позовів та правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на відміну від предмету спору у цій справі - обсяги спожитого без підтвердженої номінації природного газу та його вартість:

- у справі № 911/653/17 предметом спору стали суми компенсації Оператору ГРМ (позивачу) вартості небалансу природного газу через несанкціонований відбір природного газу,

- у справі № 904/2092/17 предметом спору стали дії з направлення повідомлень/актів про припинення газопостачання та вимоги відновити газопостачання, що припинене з підстав відсутності підтвердженої номінації на природний газ у заявленому періоді.

Отже неоднаковість предметів позовів у справах: № 904/2092/17, №   911/653/17 з позовом у цій справі, відповідна відмінність підстав позовів та суб`єктного складу у спорах у вказаних справах від підстав та суб`єктного складу у цій справі обумовило неоднакове правове регулювання правовідносин у наведених справах із правовідносинами у цій справі, а відповідно і неподібність правовідносин у справах № 904/2092/17, №         911/653/17 з правовідносинами у справі № 908/2500/19.

Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Суд також зазначає про помилковість аргументів скаржників про необхідність врахування судами у цій справі № 908/2500/19 висновків Верховного Суду в постановах у наведених вище справах №   904/2092/17, №      911/653/17 та у справах № 904/5621/17, № 904/5094/17 з урахуванням яких висновок про неправомірність дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо невидачі номінацій може бути предметом окремого позову, оскільки на цей висновок у справах №      904/2092/17, №   911/653/17, № 904/5621/17, № 904/5094/17 скаржники послались, виокремивши його із контексту судового рішення, не урахувавши викладеної в рішенні в кожній із названих справ правової позиції Верховного Суду стосовно кожних із спірних правовідносин та предметів спору.

Щодо аргументів скаржників, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, то Суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбаченим процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухваленого судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої   статті 296 Господарського процесуального кодексу України   суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

- після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

- після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої   статті 287 цього Кодексу      судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

При цьому, зазначені норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

З огляду на викладене, визначені позивачем та третьою особою 1 підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2    статті 287 Господарського процесуального кодексу   України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, а тому аргументи АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз", які викладено в письмових поясненнях останнього, щодо необхідності закриття касаційного провадження у цій справі знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження за вказаними касаційними скаргами.

Керуючись положеннями статей 234, 287, пунктами 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Вих. № 14/4-66-21 від 22.02.2021 та Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 15.02.2021 № 1001ВИХ-21-1356 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2021 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2020 у справі № 908/2500/19. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. В. Білоус

Судді                                                                                              О. В. Васьковський                                                  
   
                                                                                                          В. Я. Погребняк