ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7213/18                                                Головуючий суддя І інстанції Фанда О. А.
Провадження № 22-ц/818/1804/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: житлова
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року                                                                        м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого -         Яцина В.Б. (суддя-доповідач),
суддів -         Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря- Чабан А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   - адвоката Дергачова Віктора Сергійовича, представника ОСОБА_2    - адвоката Бєзяєва Антона Анатолійовича наухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Фанда О.А., по цивільній справі № 641/7213/18, за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власності шляхом вселення,

встановив:

про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі №641/7213/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власності шляхом вселення. 
      На обґрунтування заяв вказали, що постановою Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволений, ОСОБА_3 вселений до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . На виконання вказаної постанови видано виконавчі листи. Проте, з урахуванням норм житлової площі відповідно до ст. 47 ЖК УРСР, вимог до житлових приміщень та розміру частки стягувача (3/10), вселення ОСОБА_3 неможливе, оскільки суперечить нормам діючого законодавства України. А примусове вселення стягувача до квартири не дозволить забезпечити проживання останнього у квартирі, а тому не досягне мети виконавчого провадження. 
Зазначили, що права власності позивача ОСОБА_3 ніхто не позбавляв, але вселення позивача у квартиру із вказаною житловою площею є порушенням як норм житлового законодавства, так і санітарних норм співжиття співвласників, враховуючи кількість житлових кімнат у квартирі та житлову площу та відносин між сторонами виконавчого провадження.
     На підставі вищевикладеного, заявники просили суд зупинити виконавчі дії за виконавчим провадженням № 61090928, № 61185221, витребувати виконавчий лист № 641/7213/18 від 03.12.2019 року, визнати виконавчі листи № 641/7213/18 такими, що не підлягають виконанню. 
       Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
В апеляційній скарзі адвокати Дергачов В.С., Бєзяєв А.А. просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала необґрунтована та не відповідає вимогам чинного законодавства України, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Зазначили, що судом першої інстанції не було враховані фактичні обставини справи, що постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова у справі №641/688/17 ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді 3-х діб арешту. 
Вказали, що права власності позивача ОСОБА_3 ніхто не позбавляв, але вселення позивача у квартиру із вказаною житловою площею є порушенням як норм житлового законодавства, так і санітарних норм співжиття співвласників, враховуючи кількість житлових кімнат у квартирі та житлову площу та відносин між сторонами виконавчого провадження.
Зазначили, що ОСОБА_3 спрямований лише на конфлікт, а не на домовленість між сторонами, не зважає ані на можливі варіанти вирішення конфлікту, ані на фактичні обставини (площа і кількість кімнат), вказані обставини унеможливлюють співжиття людей, які не знаходяться у близьких (родинних) відносинах.
Посилаються на постанову Верховного суду від 03.10.2018 року у справі №363/928/16 (провадження №61-24395св18).
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 -адвокат Мартіна Л.Г. просить поновити строк на подачу відзиву, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.
Вказала, що обставини на які посилаються боржники не є підставами для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в розумінні ст. 432 ЦПК України та зводяться до фактичної незгоди з постановою Харківського апеляційного суду. Фактичні обставини і доводи, на які посилаються скаржники, були предметом розгляду в суді під час розгляду справи №641/7213/18, яким була надана правова оцінка, правомірність заявлених позовних вимог вирішувалося судом апеляційної інстанції та Верховним Судом при винесенні постанов позивач є власником частини спірної квартири на підставі рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року, а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю. Також апеляційний суд правильно зазначив про те, що не встановлений порядок користування спірною квартирою не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про вселення співвласника до квартири та усунення перешкод у користуванні власністю.
Зазначила, що також, не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, доводи скаржників про те, що крім скаржників у квартирі постійно проживають також дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , та їх малолітній син ОСОБА_5 , які займають окрему кімнату і враховуючи квадратні метри на одну особу, вселення та подальше проживання ОСОБА_3 не можливо у зв`язку з тим, що ці обставини не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 права власності та його права використовувати помешкання для власного проживання. Ці обставини виникли після вирішення справи по суті і ухвалення законного рішення у справі, а також, закон не зобов`язує ОСОБА_3 за рахунок своєї власності забезпечувати житлом родину ОСОБА_1 . Крім того, співвласник ОСОБА_3 не надавав дозволу на проживання/реєстрацію ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 .
Вказала, що доводи скаржників, які ґрунтуються на підставі ст.ст.47, 50 ЖК УРСР, також не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з тим, що право власності є непорушним, власник має право використовувати помешкання для власного проживання.
Посилається на практику Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішення суду від 06.11.2019 набрало законної сили і повинно бути виконано, як того вимагає діюче законодавство, підлягає обов`язковому виконанню.
Посилання скаржників на постанову у справі 641/688/17 про притягнення до адміністративної відповідальності також не заслуговує на увагу та в силу закону, не може бути підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Розглядаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд не переглядає повторно рішення суду, яке набрало законної сили та повторно не встановлює обставини справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні  заяви суд першої інстанції зазначив, що обставини, на які посилаються боржники, не є підставами для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в розумінні ст. 432 ЦПК України та зводяться до фактичної незгоди з постановою Харківського апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення - залишені без задоволення. 
Постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Верховного суду від 26 березня 2020 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 березня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволений, ОСОБА_3 вселений до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
03 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_3 були видані виконавчі листи по справі № 641/7123/18.
Постановами державних виконавців Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05 лютого 2020 року та 10 лютого 2020 року відкрито виконавчі провадження.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Наведені у ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,  та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Також відповідно до пункту 9 частини 1 та частини 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому разі виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
По справі безспірно встановлено, що зазначене рішення суду боржником не виконано, тому відповідно і його обов`язок щодо виконання не припинився.
             Оскільки судом було видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі, зважаючи на встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
       Наведені на обґрунтування заяви доводи та доводи скарги за своїм змістом свідчать про незгоду з ухваленим судом рішенням, яке є чинним і тому є обов`язковим до виконання. 
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду доводами скарги не спростовані, тому суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.259, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дергачова Віктора Сергійовича, представника ОСОБА_2 - адвоката Бєзяєва Антона Анатолійовича- залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.