У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року
м. Київ
справа №623/566/17
провадження № 51-1859ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2020  року звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК) у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК, а кримінальне провадження закрито.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку потерпілої, дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст.  125 КК кваліфіковані неправильно, оскільки вони мають кваліфікуватись за ч. ч. 3, 4 ст. 296 КК. Вказує на те, що суд першої інстанції не виконав вказівки суду апеляційної інстанції, які були викладені в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року щодо відсутності в даному обвинувальному акті належного викладення формулювання обвинувачення, а також невстановлення спрямованості умислу обвинуваченого, мотиву. Вважає, що суд допустив суттєву неповноту дослідження обставин справи, а апеляційний суд не надав оцінки невиконанню судом першої інстанції вказівок суду апеляційної інстанції, які є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Зазначає, що судові рішення не відповідають вимогам ст.  ст. 370, 419 КПК.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Частиною 4 ст. 286 КПК, передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК  особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки. 
Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від згоди потерпілого на таке звільнення. 
З долученої до скарги копії судового рішення вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений звернувся до суду з клопотанням, про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку з закінченням строків давності.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, суд вказав, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, яке відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком, та за яке передбачено максимальне покарання у виді виправних робіт на строк до 1 року. В матеріалах провадження відсутні відомості про ухилення обвинуваченого від досудового розслідування. Враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено 30 серпня 2016 року, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК  закінчились строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.
За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Твердження потерпілої, що судами допущені істотні порушення вимог кримінально процесуального закону у зв`язку з невстановленням усіх обставин справи, не заслуговує на увагу, оскільки враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання невідкладно, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК.
Апеляційний суд правильно зазначив, що обвинувачення ОСОБА_5 пред`явлено за ч. 1 ст. 125 КК, а тому у суду відсутні процесуальні можливості для констатації наявності в діях останнього складу більш тяжкого кримінального правопорушення, а саме хуліганства, як про це стверджує потерпіла.
Крім того, апеляційний суд переглянув ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої, в тому числі й щодо її посилання на невиконання судом першої інстанції вказівок викладених в ухвалі апеляційного суду від 13 вересня 2018 року щодо відсутності в обвинувальному акті належного викладення формулювання обвинувачення, які є аналогічними доводам касаційної скарги, вказав відповідні мотиви та обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши у своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення. 
Судові рішення відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, є законними, вмотивованими та обґрунтованими.
Інших доводів, які вказували б на наявність підстав для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі потерпілої не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3