ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р. 	Справа № 440/1266/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, по справі № 440/1266/21
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
19 лютого 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 61 від 21.01.2021 про відмову позивачу у переведенні з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу державної служби період роботи з 03.01.1994 по 31.12.2020 в органах державної податкової служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та перевести позивача з 15 січня 2021 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків місячного заробітку, який складається із посадового окладу - 7800,00 грн., надбавки за ранг - 700,00 грн., надбавки за вислугу років - 3900,00 грн., надбавки за інтенсивність праці - 18930,60 грн., премії - 2340,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі № 440/1266/21 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21 січня 2021 року №61.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 03 січня 1994 року по 31 грудня 2020 року на посадах у Державній податковій інспекції по Полтавській області, в Державній податковій адміністрації в Полтавській області, в Державній податковій службі у Полтавській області, у Головному управлінні Міндоходів у Полтавській області, в Головному управлінні ДФС у Полтавській області, в Головному управлінні ДПС у Полтавській області та призначити ОСОБА_1 з 15 січня 2021 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1861 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят одна гривня).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, є незаконним і необґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі № 440/1266/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги залишити без задоволення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що, за результатами розгляду заяви  ОСОБА_1 від 15.01.2021 та доданих до неї документів встановлено, що згідно довідки Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області №1Б/16-31-11-27 від 15.01.2021 ОСОБА_1 працював в органах податкової служби з 03.01.1994 по 31.12.2020, позивачу встановлено ранг державного службовця за період роботи з 04.06.2013 по 26.12.2013, стаж роботи на посаді, віднесений до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, становить 6 місяців 23 дні. З огляду на викладене, відповідач зазначає,  що пенсійним органом правомірно прийнятого рішення №61 від 21.01.2021 про відмову позивачу у перерахунку пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах державної служби.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Трудовою книжкою  ОСОБА_1 та довідкою Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.01.2021 №1/Б/16-31-11-27 підтверджено наступне: 03.01.1994 позивач був призначений на посаду головного державного податкового інспектора відділу комп`ютеризації, обліку та звітності Державної податкової інспекції по Полтавській області в порядку переводу з Полтавського заводу штучних алмазів та алмазних інструментів, 01.04.1994 - переведений на посаду головного спеціаліста цього ж відділу, 01.04.1994 позивачу присвоєно звання державний службовець одинадцятого рангу, 01.09.1995 позивач переведений на конкурсній основі на посаду начальника відділу телекомунікацій та технічного забезпечення Державної податкової інспекції по Полтавській області, 01.04.1996 позивачу присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 1 рангу, 25.11.1996 у зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Полтавській області та утворенням Державної податкової адміністрації позивач звільнений із займаної посади в Державну податкову адміністрацію в Полтавській області, 26.11.1996 позивач прийнятий в порядку переводу на посаду начальника відділу технічних засобів системного програмного забезпечення та захисту інформації управління комп`ютеризації Державної податкової адміністрації в Полтавській області, 01.12.1998 позивач переведений на конкурсній основі на посаду заступника начальника управління - начальника цього ж відділу, 15.12.1999 позивач призначений з резерву кадрів на посаду начальника управління інформатизації Державної податкової адміністрації в Полтавській області, 03.04.2000 управління перейменовано в управління автоматизованого адміністрування податків, 21.08.2002 управління перейменовано в управління інформатизації та обліку, 01.09.2003 управління перейменовано в управління автоматизації процесів оподаткування, 01.09.2005 позивач переведений виконуючим обов`язки начальника управління інформатизації процесів оподаткування Державної податкової адміністрації в Полтавській області, 19.10.2005 - затверджений на посаді начальника цього ж управління, 30.01.2012 позивач звільнений у зв`язку з переведенням до ДПС у Полтавській області за п. 5 ст. 36 КЗпП України, 31.01.2012 позивач призначений в порядку переведення з ДПА у Полтавській області на посаду начальника управління інформатизації та обліку платників податків Державної податкової служби у Полтавській області, 03.06.2013 - звільнений у зв`язку з переведенням до Головного управління Міндоходів у Полтавській області за п. 5 ст. 36 КЗпП України, 04.06.2013 позивач призначений в порядку переведення з ДПС у Полтавській області на посаду на посаду начальника управління ІТ та обліку податків Головного управління Міндоходів у Полтавській області, 04.06.2013 позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця, 27.12.2013 - присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу, 02.12.2014 позивач звільнений у зв`язку з переведенням до Головного управління ДФС у Полтавській області за п. 5 ст. 36 КЗпП України, 03.12.2014 позивач призначений в порядку переведення з Головного управління Міндоходів у Полтавській області на посаду начальника управління ІТ Головного управління ДФС у Полтавській області, 17.02.2016 у зв`язку із змінами в організації праці, скороченням чисельності і штату позивач переведений на посаду начальника відділу інформаційних технологій Головного управління ДФС у Полтавській області, 01.12.2016 позивач переведений у зв`язку зі скороченням штату працівників на посаду начальника управління інформаційних технологій, 28.08.2019 позивач звільнений із займаної посади в порядку переведення до Головного управління ДПС у Полтавській області відповідно до п. 2 частини 1 статті 41 Закону України "Про державну службу" та п. 5 частини 1 ст. 36 КЗпП України, 28.08.2019 позивач призначений в порядку переведення з Головного управління ДФС у Полтавській області на посаду начальника управління інформаційних технологій Головного управління ДПС у Полтавській області, 28.08.2019 позивачу присвоєно 4 ранг державного службовця, 22.09.2020 у зв`язку із змінами в організаційній структурі і штатному розписі позивач переведений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу технічної підтримки та адміністрування баз даних управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Полтавській області, 31.12.2020 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Головного управління ДПС у Полтавській області відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу" зі змінами та доповненнями та пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Головним управлінням ДПС у Полтавській області видано ОСОБА_1  довідки від 13.01.2021 №9/10/16-31-10-02-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 13.01.2021 №10/10/16-31-10-02-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за формами, передбаченими Постановою правління Пенсійного фонду України 17 січня 2017 року №1-3.
Позивач 15.01.2021  звернувся до відповідача із заявою, у якій просив призначити пенсію за віком за Законом України "Про державну службу". До заяви додано пакет документів, у тому числі, довідки, видані Головним управлінням ДПС у Полтавській області, від 13.01.2021 №9/10/16-31-10-02-12 та від 13.01.2021 №10/10/16-31-10-02-12, довідку Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.01.2021 №1/Б/16-31-11-27 про підтвердження стажу державної служби та трудову книжку.
Рішенням управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.01.2021 №61 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Так, в рішенні  зазначено, що стаж роботи позивача на посаді, віднесеній до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України становить 0 років 6 місяців 23 дні.
Відповідачем зараховано до стажу державної служби період роботи позивача з 04.06.2013 по 26.12.2013 та не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 03.01.1994 по 03.06.2013 та з 27.12.2013 по 31.12.2020.
Не погодившись з рішенням відповідача та з відмовою зарахувати до стажу державної служби періоду роботи з 03.01.1994 по 31.12.2020 в органах державної податкової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,  що до стажу державної служби позивача підлягає зарахуванню робота (служба) на посадах в Державній податковій інспекції по Полтавській області з 03.01.1994 по 25.11.1996, на посадах в Державній податковій адміністрації в Полтавській області з 26.11.1996 по 30.01.2012, на посадах в Державній податковій службі у Полтавській області з 31.01.2012 по 03.06.2013, на посадах у Головному управлінні Міндоходів у Полтавській області з 04.06.2013 по 02.12.2014, на посадах у Головному управлінні ДФС у Полтавській області з 03.12.2014 по 27.08.2019 та на посадах в Головному управлінні ДПС у Полтавській області з 28.08.2019 по 31.12.2020. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.01.2021 №61, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу", прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.
Статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ) визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
До 1 травня 2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (далі Закон №889-VІІІ), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Згідно з п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що Закон № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Згідно з п. 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до п. 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 1 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Вказана правова позиція висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №822/524/18.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.
Пунктом 2 Порядку №283 встановлено, що  до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 N 509-XII (у редакції, що діяла з 01.02.1994), Державна податкова служба складається з Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII (у редакції, що діяла з 14.02.1998), до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-XII (у редакції, що діяла з 01.01.2011) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, спеціалізовані державні податкові інспекції, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" від 05.07.2012 №5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі "Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України "Про державну службу".
Отже, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Матеріалами справи встановлено, що 15.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив призначити пенсію за віком за Законом України "Про державну службу", до якої додано пакет документів.
На час звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" позивач досяг віку 64 роки та мав загальний страховий стаж 46 років 2 місяці 12 днів.
Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби, а саме, незарахування до державної служби періодів роботи позивача з 03.01.1994 по 03.06.2013 та з 27.12.2013 по 31.12.2020.
З урахуванням наведених вище норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до стажу державної служби ОСОБА_1 підлягає зарахуванню робота (служба) на посадах в Державній податковій інспекції по Полтавській області з 03.01.1994 по 25.11.1996, на посадах в Державній податковій адміністрації в Полтавській області з 26.11.1996 по 30.01.2012, на посадах в Державній податковій службі у Полтавській області з 31.01.2012 по 03.06.2013, на посадах у Головному управлінні Міндоходів у Полтавській області з 04.06.2013 по 02.12.2014, на посадах у Головному управлінні ДФС у Полтавській області з 03.12.2014 по 27.08.2019 та на посадах в Головному управлінні ДПС у Полтавській області з 28.08.2019 по 31.12.2020.
Стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 складав 22 роки 4 місяці.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість зарахування вищевказаного періоду роботи до стажу державної служби.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що воно прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення, є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно визнання протиправним та скасування рішення управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21 січня 2021 року №61.
Окрім того, частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:
пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;
пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.
Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про державну службу".
Колегія суддів зазначає, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Крім того,  колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Вказана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висовками суду першої інстанції стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу з 15 січня 2021 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні відносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу судубез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 по справі № 440/1266/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський