ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/6/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ – не з`явився;
від Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 
на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року, м. Херсон, суддя Немченко Л.М., повний текст рішення складено та підписано 01.04.2021 року
у справі № 923/6/21
за позовом Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон
про стягнення 866 841,95 грн.,-
ВСТАНОВИВ:
          Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2021 року Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м.Херсон, в якій просило стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ, борг у загальній сумі 866 841 грн. 95 коп., з яких: пеня у сумі 669     202 грн. 88 коп., 3% річних у сумі 151 506 грн. 37 коп., інфляційні втрати у сумі 46 132 грн. 70 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13     002 грн. 63 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу від 09.10.2018року № 1521/18-БО-33 в частині неповної та несвоєчасної оплати вартості поставленого позивачем природного газу, що і стало підставою для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі №923/6/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ заборгованості у розмірі 532     240 грн. 51 коп., з яких: 334     601 грн. 44 коп. - пені, 151 506 грн. 37 коп. – 3% річних, 46     132 грн. 70 коп. - інфляційних втрат та 7 983 грн. 61 коп. компенсації витрат по сплаті судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання його договірних зобов`язань за договором постачання природного газу від 09.10.2018 року № 1521/18-БО-33, в частині оплати за поставлений позивачем на умовах даного договору природний газ, позивачем правомірно було нараховано до стягнення з відповідача пеню у сумі 669     202 грн. 88 коп., 3% річних в сумі 151 506 грн. 37 коп., та  46 132 грн. 70 коп. - інфляційних втрат.
Разом з тим, місцевий господарський дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення письмового клопотання відповідача та зменшення загальної суми заявленої до стягнення пені на 50 %, тобто, з 669 202 грн. 88 коп. до 334 601 грн. 44 коп., враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, з урахуванням майнових інтересів обох сторін.
Крім того, Господарський суд Херсонської області, під час ухвалення оскаржуваного рішення врахував, що природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, що має суспільну цінність для територіальної громади м. Херсона. 
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі, судом першої інстанції було задоволено частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Акціонерне товариство «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення пені не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі №923/6/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 334     601 грн. 44 коп., - скасувати та постановити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 334 601 грн. 44 коп., у стягненні яких було відмовлено – задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник зазначає, що укладаючи за позивачем договір постачання природного газу, відповідач, у відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі, визначеному п. 8.2. договору, а відтак був обізнаний про те, що за прострочення виконання умов договору настає відповідальність, визначена його умовами, зокрема сплата неустойки.
Крім того, скаржник наголошує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, не міститься і в умовах договору умови, що його виконання ставиться у залежність від третіх осіб. Разом з тим, на думку позивача, на підтвердження неспроможності відповідача виконувати взяті на себе зобов`язання, останнім до суду не надано жодних належних доказів.
Зазначаючи про сумарну прострочену заборгованість підприємств ТКЕ, ТЕЦ та прямих промислових споживачів перед НАК «Нафтогаз України», скаржник звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що зменшуючи розмір пені на 50% суд першої інстанції таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, однак,  у відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України, зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільнення його від відповідальності. 
Отже, Акціонерне товариство «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звертає увагу колегії суддів на те,  що зменшуючи розмір пені на 50%, суд першої інстанції фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін та спричинить позивачу додаткові витрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі № 923/6/21, справу призначено до судового розгляду.
27.05.2021 року, поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив, у якому Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго», м. Херсон просило суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі № 923/6/21 залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.
Зокрема, відповідач, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву від 16.02.2021 року за вх. № 1267/21 та на те, що Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго», м. Херсон було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків по спірному договору, зазначає, що стягнення пені в повному обсязі призведе до понесення підприємством, додаткових збитків та не дасть змоги провести ремонтно – відновлювальні роботи обладнання, погіршить фінансове становище, що в майбутньому призведе до зриву опалювального сезону та банкрутства підприємства. Отже, як у відзиві зазначив відповідач, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі № 923/6/21 - залишення без змін.
В судове засідання представник скаржника не з`явився, натомість, 14.06.2021 року подав до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ (вх.№ 2009/21/Д2), у якому просив суд апеляційної інстанції розглядати справу за відсутності представника Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ за наявними у матеріалах справи №923/6/21 доказами.
Представник Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить наявний у матеріалах справи  звіт про відправку ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 про відкриття провадження у справі №923/6/21 на електронну адресу відповідача, якою відповідача повідомлено про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. 
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень», у відповідності до ст. 2, 4 якого скаржник (інші учасники справи), проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб - учасників справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі №923/6/21- скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
09.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ (постачальник) та Міським комунальним підприємством «Херсонтеплоенерго», м. Херсон (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1521/18-БО-33, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 80 тис. куб. метрів. 
Пунктом 3.1. визначено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») – у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальники до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. 
Відповідно до п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обзяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Споживач за умовами вказаного вище договору, у відповідності до п. 3.10 підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному періоді.
Згідно з п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м. газу на дату укладання договору становить 7 907 грн. 20 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 9 488 грн. 64 коп.
Пунктом 5.4 договору визначено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та договором.
Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. даного договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно з п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Відповідно до п. 12.1 даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою,  і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року до 17.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
До вказаного вище договору сторонами вносилися зміни та доповнення. А саме: відповідно до додаткових угод від 24.10.2018 року № 1, від 29.10.2018 року №2, якими було змінено: п. 2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу»; п. 3.8.-3.9. розділу 3 змінено «Порядок та умови передачі природного газу»; п. 12.1. розділу 12 «Строк дії договору».
За умовами Додаткових угод від 31.10.2018 року №3 та від 29.11.2018 року №4, від 20.03.2019 року №5, від 20.03.2019 року №6, від 29.03.2019 року №7, зокрема, змінено п. 1.4. ст. 1 «Предмет договору», доповнено п. 2.1. розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу», змінено п. 3.8.-3.9. розділу 3 «Порядок та умови передачі природного газу»; п. 5.1.-5.3. розділу 5 «Ціна природного газу»; пп.1, 3 п. 6.3 розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків»; п. 12.1. розділу 12 «Строк дії договору».
Відповідні додаткові угоди було підписано як постачальником, так і споживачем та скріплено печатками.
На виконання умов договору про постачання природного газу, позивач передав відповідачу, який, в свою чергу, прийняв від позивача за актами приймання-передачі природний газ загальною вартістю 35     623 211 грн. 72 коп., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.11.2018 року на суму 5     659 742  грн. 96 коп., від 31.12.2018 року на суму 7     726 088 грн. 71 коп., від 31.01.2019 року на суму 8     778     413 грн. 33 коп., від 28.02.2019 року на суму 7     144     465 грн. 28 коп., від 31.03.2019 року на суму 6     314     501 грн. 44 коп.
З виписки по фінансовим операціям споживача за період з 01.10.2018 року по 30.11.2020 року вбачається, що розрахунки за природний газ здійснювалися відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого позивачем за зобов`язаннями за договором постачання природного газу від 09.10.2018 року № 1521/18-БО-33, згідно розрахунку, наданого останнім до матеріалів справи, нараховано пені у сумі 669 202 грн. 88 коп., 3% річних у сумі 151 506 грн. 37 коп., інфляційні втрати у сумі 46 132 грн. 70 коп.
На підтвердження несвоєчасності розрахунків відповідачем, Акціонерним товариством «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до матеріалів господарської справи також додано роздруківку з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.12.2018 року по 20.12.2019 року.
Крім того, за обліком позивача, станом на час звернення до суду у відповідача відсутня заборгованість з оплати природного газу, який останній отримав від позивача на підставі договору постачання природного газу від 09.10.2018 року №1521/18-БО-33.
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем за поставлений природний газ Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача нараховані пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзіх, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Предметом судового розгляду у даній справі є наявність або відсутність підстав для зменшення стягуваного з відповідача на користь позивача розміру пені у сумі 669 202 грн. 88 коп. за неналежне виконання господарських зобов`язань. 
Відтак, оскільки рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі № 923/6/21 позивачем фактично оскаржується лише в частині щодо відмови суду першої інстанції у стягненні пені у розмірі 334     601 грн. 44 коп., а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений  доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правомірності розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат не переглядається.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України           господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1   ст. 174 Господарського кодексу України           господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).     Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, та сторонами не оспорюється, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 35 623 211 грн. 72 коп., що підтверджується актами приймання-передачі, які відповідачем станом не момент розгляду справи оплачені в повному обсязі. Проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений договором, чим порушував умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. договору, а саме, відповідач за отриманий природний газ розраховувався шляхом часткових оплат із простроченням визначеного договором терміну оплати отриманого газу, у зв`язку з чим, позивач звернувся до Господарського суду Херсонської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон пеню у розмірі 669 202 грн. 88 коп., 3% річних - 151 506 грн. 37 коп., інфляційні втрати - 46 132 грн. 70 коп.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Судом апеляційної інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що позивачем пеня була нарахована вірно, із урахуванням кінцевого терміну оплати, визначеного договором, встановленої договором ставки пені в розмірі 15,3 % річних та з урахуванням днів та сум часткових оплат, а також відповідає приписам ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст. 549 Цивільного кодексів України, а також не містить арифметичних помилок, в зв`язку з чим судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про його вірність.
При цьому з матеріалів справи, зокрема з відзиву на позовну заяву, вбачається, що відповідачем  фактично заявлена позивачем сума пені не заперечується та контрозрахунок не надавався.
Щодо доводів Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, визначених останнім в апеляційній скарзі про неправомірне зменшення судом першої інстанції пені, нарахованої позивачем, на 50%, а саме, до 334     601 грн. 44 коп., судова колегія зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі норм ст. 233 Господарського кодексу України звернувся до місцевого господарського суду з письмовим клопотанням від 16.02.2021 року (вх. №1268/21), у якому просив про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 90% грн.
В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на такі обставини:
- основним видом діяльності Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м.Херсон є надання послуг з постачання теплової енергії, кінцевими споживачами якої є на 80% населення міста Херсон, бюджетні організації, комунальні підприємства;
- стан оплати населенням житлово-комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання є вкрай незадовільним, у зв`язку з чим, заборгованість абонентів складає понад 176     358,8 тис. грн., бюджетних організацій – 775,4 тис. грн., комунальних підприємств – 4     499,1 тис. грн.;
- відповідач є збитковим підприємством, оскільки має велику заборгованість по сплаті кредиторської заборгованості, яка становить 216     628 тис. грн., що підтверджується балансовими документами, відповідно до яких за 2018 рік збиток відповідача складає 55     348     000 грн., за 2019 рік – 16     144     000 грн.;
- стягнення пені в повному обсязі призведе до понесення підприємством додаткових збитків та не дасть змоги провести ремонтно-відновлювальні роботи обладнання, погіршить фінансове становище, що в майбутньому може призвести до зриву опалювального періоду та банкрутства підприємства.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано до суду Статут Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон, з якого вбачається, що підприємство створене з метою забезпечення тепловою енергією житлового фонду, комунально-побутових, соціально-культурних, виробничих та інших господарських об`єктів міста Херсона; основними напрямками його діяльності є виробництво, транспортування і постачання теплової енергії; підприємство здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню тощо.
Крім того, відповідачем, на підтвердження скрутного фінансового становища, до матеріалів справи було надано звіти про фінансові результати,  (Звіти про сукупний дохід) за 2018 - 2019 роки, баланси Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м.Херсон (Звіти про фінансовий стан) за 2018 -  2019 роки, копії оборотно-сальдових відомостей за 2018 – 2019 роки, а також довідку станом на 01.01.2021 року про кредиторську  заборгованість підприємства за товари, роботи, послуги в розмірі 216     628 тис. грн. та дебіторську заборгованість за спожиту тепловоу енергію в розмірі 184     185 тис. грн.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому, право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.
Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
До того ж. зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є суб`єктивним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 року у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 року у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 року у справі № 904/3546/19).
          Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 року у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18.
          Отже, суд, досліджуючи питання про зменшення пені, повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача.
          Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
          Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
          Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
          При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
          Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.
          Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.
          Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19, а також у постанові від 18.02.2021 року у справі №916/376/19 .
          Так, частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції виходив з таких обставин:
- відповідач  повністю розрахувався за поставлений згідно договору про постачання природний газ;
- у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховуючи інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість такого підприємства як Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго", м. Херсон також мають значення для вирішення питання про зменшення пені;
- матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, докази настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (невиконання) відповідачем умов Договору №1521/18-БО-33;
- природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, споживачами послуг з теплопостачання є населення, бюджетні установи та госпрозрахункові організації;
- стягнення з відповідача пені у заявленому до стягнення розмірі спотворить дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, стягнення штрафних санкцій перетвориться на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.
          Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за спірним договором, як в цілому, так і за кожним окремим спірним періодом, а також, приймаючи до уваги поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання - визнав зазначені обставини винятковими та дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми пені до 334     601 грн. 44 коп., тобто на 50 % від заявленого позивачем розміру неустойки, а не на 90 %, як того просив відповідач.
          Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
          Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказів завдання збитків позивачу з боку відповідача внаслідок несвоєчасного виконання останнім зобов`язань за договором постачання природного газу та інших негативних наслідків матеріали господарської справи не містять.
          Проаналізувавши обставини та мотиви, якими керувався суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість такого зменшення судом першої інстанції, враховуючи ще й те, що позовні вимоги позивача перенасичені грошовими вимогами.
          Разом з тим, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені, оскільки таким чином буде ототожнено зменшення пені з повним звільненням боржника від господарської відповідальності за порушене зобов`язання є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки судом судом першої інстанції, що перевірено колегією суддів при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, під час вирішення цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого природного газу.
          Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач апріорі у даному випадку не звільняється від господарської відповідальності за невчасну оплату за отриманий природний газ, що є дійсним проявом обмеження такої відповідальності боржника.                     
          Водночас, як вже було зазначено раніше, суд першої інстанції у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України скористався правом, за визначених умов та зменшив розмір нарахованої позивачем пені до 50%, а не звільнив від відповідальності боржника за невиконання, або неналежне виконання господарських зобов`язань, як фактично зазначено скаржником у доводах апеляційної скарги.
          Крім того, судова колегія також не бере до уваги твердження позивача про те, що зменшення судом розміру пені спричинить скаржнику додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови з огляду на те, що ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом, скаржником не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність збитків, які виникли у нього в зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань за договором про постачання природного газу.
          Поміж іншого, твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі щодо ненадання відповідачем жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність останнього виконати взяті на себе зобов`язання, спростовуються наявними у матеріалах справи документами, а саме: Статутом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон, з якого вбачається, що основним напрямком його діяльності є виробництво та реалізація теплової енергії, постачання теплової енергії; фінансовими звітами за 2018 - 2019 роки, балансами Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго», м. Херсон за 2018 -  2019 роки, копіями оборотно-сальдових відомостей за 2018 – 2019 роки, а також довідкою, станом на 01.01.2021 року про стан кредиторської та дебіторської  заборгованості підприємства.
          Тому викладені в апеляційній скарзі доводи Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.
          З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки здійснення оплати за  поставлений позивачем природний газ залежить виключно від вчасних розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію. 
          Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду посилаючись на вказані вище норми матеріального права, наголошує, що задоволення судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.
          Враховуючи викладене, доводи Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.
          За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі № 923/6/21 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
          Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
          Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.04.2021 року у справі №923/6/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від  01.04.2021 року у справі № 923/6/21– залишити без змін.
          Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.
          
           Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош