ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6127/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2021 року                                                                           м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача протиправною щодо неприйняття за заявою позивача від 03.12.2020 року розпорядження по розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", право на який у заявника встановлено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.07.2011 року по справі №2-а-5063/11; зобов`язати відповідача усунути порушення права позивача на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яке підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.07.2011 року у справі №2-а-5063/11 на момент виникнення спірних правовідносин, шляхом прийняття для цього відповідного розпорядження по розрахунку пенсії з 03.12.2020 року у розмірі основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії особі з інвалідністю ІІ групи - 75% мінімальної пенсії за віком.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_1 ) та є особою з інвалідністю ІІ групи.
Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.07.2011 року у справі №2-а-5063/11 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 ст.67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 24.11.2010 року по 04.04.2011 року із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік та з урахуванням сум проведених виплат. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності з 05.04.2011 року  відповідно до ст.ст. 39, 49, 50, 54, 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік з урахуванням сум проведених виплат.
На виконання вказаного рішення суду від 06.07.2011 року у справі №2-а-5063/11 управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем.
03.12.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою щодо розрахунку розміру пенсії відповідно до постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.07.2011 року у справі №2-а-5063/11.
Листом від 17.12.2020 року № 6475-6883/Г-02/8-2300/20 відповідач відмовив позивачу у проведені перерахунку, у зв`язку із тим, що її пенсія обчислена у порядку, встановленому    постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. ст.    50,    54,    67 Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Судом апеляційної інстанції враховується, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права позивача, шляхом прийняття для цього відповідного розпорядження по розрахунку пенсії з 03 грудня 2020 року.
В свою чергу, суд першої інстанції, без викладення відповідних обґрунтувань, вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо форми відповіді відповідача на звернення позивача (листом чи розпорядженням) між сторонами не було. Звертаючись з вимогою зобов`язати відповідача видати розпорядження по розрахунку пенсії, позивач стверджувала, що має право на «попередню» пенсію.
Враховуючи зміст позовних вимог та доводи позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини 2  статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Відповідно до  статті 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ, у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у  статті 50 цього Закону, та для інвалідів II групи становив 75 % мінімальної пенсії за віком.
Розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, був передбачений у  статті 54 Закону №796-ХІІ, та для інвалідів II групи становив 8 мінімальних пенсій за віком.
Разом з тим, 14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року.
Пунктом 7 частини І зазначеного Закону  Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»  доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей  39,  50,  51,  52,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,  статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей  14,  22,  37  та частини третьої статті  43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4  Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік»  визнано такими, що відповідають  Конституції України, тобто є конституційними.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання   Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».
Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ від «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
На виконання вищевказаних вимог  постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року  визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до   Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»   виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.
З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), оскільки вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у    постанові № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до  статті 58 Конституції України  Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Норми статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, якими було встановлено кратні розміри основної та додаткової пенсій (8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивача.
Отже, починаючи з 01.01.2015 року норми і положення статей 50, 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає  постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.
Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 09 квітня 2020 року у справі   №539/845/17.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем правомірно відмовлено у здійсненні розрахунку пенсії позивача у розмірі основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії особі з інвалідністю II групи - 75% мінімальної пенсії за віком.
Безпідставними є посилання позивача на те, що вказані зміни законодавства звужують права громадян. Адже відповідні норми не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.
Також колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 06 липня 2011 року, оскільки вказане судове рішення розв`язувало спір, який виник під час дії інших норм права, а відтак не може поширювати свою дію на правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі.
Стосовно перерахунку та виплати позивачу пенсії з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей  50,  54 Закону №796-XII суд апеляційної інстанції зазначає, що по-перше, як було зазначено вище, вказаних позовних вимог позивачем заявлено не було, по-друге, навіть у разі заявлення відповідних позовних вимог, позов підлягав би залишенню без розгляду, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.
У вищевказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.    
Посилання суду першої інстанції на положення  статті 87 Закону № 1788-ХІІ  та  статті 46 Закону № 1058-IV є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону №1788-ХІ та  статті 46 Закону №1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а заявлені позовні вимоги з 04 січня 2021 року задоволенню не підлягають.
У відповідності до вимог пункту 2 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  статтею 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.