ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 295/10266/16-а
адміністративне провадження № К/9901/32567/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2017р. (суддя - Стрілецька О.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017р. (судді - Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В., Франовська К.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням збільшення позовних вимог а.с. 81 - 82):
визнати незаконними дії відповідача про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язати відповідача призначити йому з 12.01.2016р. пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 періоди з 04.05.1992р. по 03.03.1997р. та з 12.09.2008р. по час первинного звернення за пенсією.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.09.1983р. по 25.07.1984р. навчання в технічному училищі №2 м. Житомира по спеціальності електрогазозварник 10 місяців 25 днів; з 01.08.1984р. по 29.11.1991р. в Облспоживспілці «Виробничий комбінат» 7 років 3 місяці 28 днів та з 05.10.2005р. по 11.09.2008р. у ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів».
В сукупності зараховані позивачу періоди за Списком №2 складають 11 років 1 місяць 1 день. Сторонами у справі зазначені періоди не оспорюються.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 04.05.1992р. по 03.03.1997р. позивач працював на посаді електрогазозварника у Житомирській хутряній фабриці. (а.с. 10 - 21)
Рішенням Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 24.06.2016р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. (а.с. 33)
Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що має достатній стаж роботи на посадах, які віднесені до Списку №2, а саме -12 років 6 місяців. Відповідачем протиправно не зараховано спірний період його роботи у зв`язку з відсутністю проведення атестації його посади, оскільки відповідальність за своєчасність та якість проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації, а не проведена з вини керівника підприємства атестація робочого місця не може позбавити його гарантованого Конституцією та Законами України право на належне пенсійне забезпечення.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2017р., яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017р., позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №26/1 від 24.06.2016р. про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком по Списку №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (12 років 6 місяців).
Зобов`язано відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пільгову пенсію за віком по Списку №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 11.01.2016р.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Ухвалюючи постанову про задоволення позову частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що період роботи позивача в АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача, оскільки такий стаж підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а тому необхідність підтвердження пільгового стажу позивача додатково уточнюючими довідками відсутня. При цьому суди виходили з того, що позивач позбавлений можливості надати будь-які уточнюючі довідки з АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика», оскільки встановити місцезнаходження таких документів не є можливим, що не є виною позивача.
Щодо відсутності атестації на підприємстві суди виходили з того, що в період роботи позивача на вказаній посаді до 21.08.1992р. взагалі не потребував підтвердження результатами проведеної атестації, відомості про проведення атестації починаючи з 21.08.1992р. на АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» до 2000 року зберігались на підприємстві, де проводилась така атестація, та її копії до Державної експертизи умов праці та архіву не передавались. На даний час підприємство знаходиться в стані припинення і отримати будь-яку інформацію щодо атестації робочих місць на даному підприємстві не вбачається за можливе.
При цьому суди також виходили з того, що законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення або несвоєчасне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суди виходили з того, що за результатами проведеної атестації робочих місць робота на посаді, на якій працював позивач в ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів», не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення зі зниженням пенсійного віку, відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачений законом та правомірно відмовив позивачу в зарахуванні до пільгового стажу період його роботи з 12.09.2008р. на посаді електрозварника на ПАТ «Житомирський комбінат силікатних виробів».
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанції не погодився відповідач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки такий стаж у позивача становить 11 років 1 місяць 1 день з необхідних 12 років 6 місяців.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до пункту «б» частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із   шкідливими і важкими  умовами  праці,  -  за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць  - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців  на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок  підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993р. Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637.
Відповідно до пункту 20 цього Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств,  установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005р. №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах  застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за  час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно пункту 4.1 цього Порядку №383 зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при  призначенні пенсії за віком на пільгових  умовах  для  зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Пунктом 4.3 цього Порядку №383 передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації,  вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації  робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період  роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період  роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
За змістом пункту 4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її  результати,  та  період  роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту  4.2 цього Порядку.
В ході розгляду справи судами встановлено, що протягом спірного періоду у АТЗТ «Житомирська хутрова фабрика» позивач працював на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці, робота на якій дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача та прийняли рішення про задоволення позову.
Крім того, факт роботи позивача у спірний період на зазначеній посаді підтверджено записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Відповідно до частин 1, 3 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2017р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб                                        
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук