Постанова 
Іменем України                                                             
09 червня  2021 року
м. Київ
справа № 646/5878/20
провадження № 61-2564св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -  Висоцької В. С.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,                      Ткачука О. С.,             
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк», 
відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня  2020 року у складі судді Шелест І. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» про припинення договору іпотеки та визнання договорів  про відступлення права вимоги недійсними,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заяви
01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Маніту» про припинення договору іпотеки та визнання договорів  про відступлення права вимоги недійсними.
06 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лагутін І. В. звернувся з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначав, що позовні вимоги позивача спрямовані на захист права власності на житловий будинок, яке порушено з боку відповідачів, оскільки визнання іпотеки припиненою та визнання недійсними спірних договорів, які є підставою для набуття ТОВ «ФК «Маніту» права власності на спірний житловий будинок, є підставою для подальшого скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Подальше відчуження відповідачем спірного житлового будинку утруднить ефективний захист порушеного права, адже фактично спричинить необхідність подання окремого позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, залучення нового кола відповідачів тощо.
Окрім того, внаслідок протиправних дій представників ТОВ «ФК «Маніту» позивач разом із сім`єю були незаконно виселені з вказаного будинку без рішення суду.
Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим ефективний захист порушеного права позивача, з огляду на те, що  в період розгляду справи позивач та її сім`я не зможуть користуватись спірним будинком.
З метою недопущення негативних наслідків необхідно забезпечити позов у спосіб, викладений у заяві, до завершення розгляду справи по суті.
Посилаючись на вищевикладене просив суд забезпечити позов шляхом:
- заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 582,8 кв.м, житловою площею 238,6 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 485618763101;
- заборонити ТОВ «ФК «Маніту» вживати заходів щодо виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                      ОСОБА_4 ) із житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 582,8 кв.м житловою площею 238,6 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , обмежувати їх у доступі до будинку, а також будь-яким способом створювати перешкоди для володіння та користування житловим будинком, зокрема але не виключно: змінювати замки, вселяти до квартири третіх осіб, проводити ремонтні роботи, демонтаж та/або монтаж конструкцій тощо; заборонити ТОВ «ФК «Маніту» вживати заходів щодо реєстрації місця проживання третіх осіб у зазначеному житловому будинку, та вживати заходів щодо відключення, призупинення, припинення роботи будь-яких систем забезпечення у житловому будинку, з надвірними будівлями та спорудами, загальною площе. 582,8, кв.м, житловою площею 238,6 кв.м, а адресою АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових  рішень
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня                             2020 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката  Лагутіна І. В. про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею                 238,6 кв.м, загальною площею 528,8 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 485618763101 шляхом заборони його відчуження.
Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_1 - Лагутіна І. В. , суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо розпорядження спірним будинком можуть в подальшому утруднити виконання рішення суду у справі та поновлення прав позивача.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року змінено.
Виключено із резолютивної частини ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року посилання на вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.
В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Змінюючи ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не заявляла вимоги щодо накладення арешту на нерухоме майно.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони відчуження предмету іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановивши наявність реального спору між сторонами, надавши оцінку обставинам та доказам, долученим до заяви позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що зміна особи відповідача об`єктивно ускладнює та збільшує строк розгляду справи. Оскільки в межах даної справи оспорюється дійсність правочинів щодо житлового будинку, тому з метою недопущення обмеження права позивача на ефективний захист її прав, співмірним та обґрунтованим способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного житлового будинку. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У лютому 2021 року ТОВ «ФК «Маніту» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду                                            м. Харкова від 20 жовтня 2020 року та на постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Червонозаводського районного суду                                          м. Харкова виділені матеріали цивільної справи №646/5878/20.
У квітні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи  у складі колегії з п`яти суддів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Скаржник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Межі та підстави касаційного перегляду
Як на підставу касаційного оскарження, ТОВ «ФК «Маніту» посилається на те, що судом апеляційної інстанції було порушено норму процесуального права, а саме статті 149, 150 ЦПК України (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).
Окрім того, касаційна скарга мотивована тим, що  судами не було враховано  те, що заборона розпоряджатись майном може застосовуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а предметом позову цієї справи є немайнові вимоги та не стосуються визнання права на майно, витребування майна чи стягнення грошових коштів. 
Доводи інших учасників справи
Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи на адресу суду не надходили. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру нерухомого майна № 226225792 від 30.09.2020 спірний будинок на праві приватної власності зареєстрований за ТОВ «Фінансова компанія «Маніту». Підстава для державної реєстрації права власності: іпотечний договір № 672 від 14.03.2005, договір про відступлення права вимоги, тобто, договори, що є предметом спору у даній справі.
Таким чином, на час розгляду справи у суді ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» є власником спірного житлового будинку.
Предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна від 14 березня 2005 року - житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором щодо вищевказаного будинку.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Суди встановили, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Маніту» про припинення договору іпотеки та визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними, тобто з немайновими вимогами.
Таким чином, предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна від 14 березня 2005 року - житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором щодо вищевказаного будинку.
На момент звернення до суду з відповідним позовом, право власності на спірний житловий будинок позивачу вже не належав, його власником на підставі рішення державного реєстратора є  ТОВ «ФК «Маніту».
Позовних вимог щодо визнання недійсним рішення державного реєтратора щодо реєтрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Маніту» та витребування його, позивач не заявляла.
Верховний Суд звертає увагу на те, що вимоги про припинення та недійсність правочинів  полягають у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому та не залежить від наявності у позивача власності на вказаний житловий будинок. За вказаних обставин, вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони на відчуження предмету договору іпотеки не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду по цій справі.
Враховуючи вищевказане, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, неправомірно задовольнив заяву представника Лагутіна І. В. , діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, шляхом заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 238,6 кв.м, загальною площею 528,8 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , оскільки таке забезпечення позову не відповідає основній меті забезпечення позову - забезпечення реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права у частині задоволення заяви про забезпечення позову ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від  20 жовтня 2020 року та постанова Харківського апеляційного суду від 13 січня  2021 року підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на спірний житловий будинок.
Керуючись статтями  400, 409, 412, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» задовольнити частково.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня                      2020 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення у цій частині.
У задоволенні заяви представника Лагутіна Івана Володимировича , діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                        В. С. Висоцька
Судді                                                                                   А. А. Калараш
                                                                                                               І. В. Литвиненко 
                                                                                                               Є. В. Петров
                                                                                                               О. С. Ткачук