Ухвала
Іменем України 
19 квітня 2021 р.
м. Київ
справа № 623/2624/18
провадження № 51- 1878 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Приведено вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу – Югри від 01 грудня 2017 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , яким його визнано винним та засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5   ст. 228.1 КК Російської Федерації, до покарання у виді позбавлення волі на строк                9 років, у відповідність із законодавством України, та постановлено вважати      ОСОБА_4 засудженим за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк           9 років без конфіскації майна.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково.
Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року відносно ОСОБА_4 змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу – Югри від 01 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 та ст. 69 КК України.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку зазначеного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Відповідно до вимог ст. 424 КПКУкраїни у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, воно стосується питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлене відповідно до Глави 46 КПК України (Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб).
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 7 ст. 610 КПКУкраїни встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави  у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПКУкраїни, оскільки вони не  охоплюються поняттям «судове провадження», встановленого в п. 24 ч.  1 ст.  З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПКУкраїни вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цьогоКодексу, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Таким чином, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за  необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни відмовити у відкритті касаційного провадження.
Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                  ОСОБА_3