Справа № 127/29215/20 
Провадження № 33/801/270/2021
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року                                                                                    м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., при секретарі Ліннік Я.С., за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що експертом не розглядалося питання щодо технічної можливості уникнення зіткнення автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , з його автомобілем; проїжджаючи на червоний сигнал світлофору ОСОБА_1 не забезпечив безпеки дорожнього руху; не зрозумілим є висновок експерта щодо наявності в ОСОБА_2 зорового контакту з автомобілем швидкої під керуванням ОСОБА_1 ; резолютивна частина висновку містить помилки в частині зазначення номеру автомобіля, яким керував ОСОБА_2 .
Також ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що з повним текстом постанови він ознайомився 11.03.2021, однак, таке клопотання є безпідставним з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
Встановлено, що оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 04.03.2021, апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 15.03.2021, тобто протягом визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП строку (з урахуванням того, що останній день для подання апеляційної скарги припадав на вихідний день), а тому підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає, оскільки він не пропущений апелянтом.
У судове засідання, призначене на 06.04.2021, ОСОБА_2 та його представник – адвокат Книжник Я.В. не з`явилися, хоча адвокат Книжник Я.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.95), а отже ОСОБА_2 також був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення,  не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_2 та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №356452 від 17.12.2020, складеного інспектором роти №4 взводу №2 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Кравчуком С.О., 17.12.2020 о 17 год. 45 хв. на автомобільній дорозі М12, 379км+400м, в м. Вінниця, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_1 , із увімкненим проблисковим маячком синього кольору і спеціальним звуковим сигналом при переїзді перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, не забезпечив безпеки дорожнього руху, допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 3.1, 8.7.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП (а.с.1).
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №840/841/21-21 від 01.03.2021, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Автоспецпром» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був керуватись технічними нормами п.п.8.7.3, 3.1, а водій автомобіля «BMW Х5 », р/н НОМЕР_3 , ОСОБА_2 нормами вимог п.3.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. 
Так, у п. 3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, зазначено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Відповідно до п. 3.2. Правил дорожнього руху, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).  Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.
Відповідно до п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають, зокрема, такі значення:  а) зелений дозволяє рух;  е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
У висновку експерта зазначено, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія автомобіля «ВМW Х5», р/н НОМЕР_3 , ОСОБА_2 нормам вимог п. 3.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля ««BMW Х5» № НОМЕР_4 , ОСОБА_2 мав технічну можливість попередити дане ДТП шляхом виконання норм вимог п.п 3.2, 12.3 ПДР України з моменту появи автомобіля «Автоспецпром» д.н.з. НОМЕР_1 у полі зору водія ОСОБА_2 (а.с.70).
Суд першої інстанції, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що експертом взагалі не розглядалося питання про технічну можливість уникнення зіткнення автомобілем «Автоспецпром», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , однак, як слідує із постанови суду про призначення автотехнічної експертизи, таке питання не ставилося судом на вирішення експерта. 
Апеляційний суд звертає увагу, що клопотання про призначення експертизи було подане ОСОБА_2 , і він не просив поставити це питання на вирішення перед експертом.
Відповідно до п. 1.8 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є, зокрема, процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
На експерта покладається, зокрема, обов`яз ок особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання  (п. 2.2. розділу ІІ вказаної Інструкції).
У даному випадку експерт надав відповіді на постановлені йому питання, а тому необґрунтованими є твердження ОСОБА_2 щодо ненадання експертом відповіді на питання, які не ставилися перед ним.
Із вказаних підстав відхиляються також доводи апеляційної скарги щодо відсутності у висновку експерта відповідей і на ряд інших зазначених в апеляційній скарзі питань (моменту виникнення небезпеки для водія автомобіля «Автоспецпром» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ; швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , тощо). 
Зазначення експертом в заключній частині висновку іншого номерного знаку автомобіля «BMW X5» (№6050 замість НОМЕР_2 ), про що зазначає апелянт, є не що інше, як помилка, що слідує з самого висновку експерта. Дана помилка не впливає на результати експертизи.
Як слідує з апеляційної скарги, ОСОБА_2 незрозумілим є, яким чином експерт встановив наявність у водія автомобіля «BMW X5» зорового контакту з автомобілем швидкої, адже брався до уваги лише відеозапис з автомобіля швидкої, а не автомобіля «BMW X5», однак, ОСОБА_2 , стверджуючи про це та заявляючи клопотання про призначення експертизи не надав ні суду, ні експерту запису з відеореєстратора автомобіля «BMW Х5».
Підсумовуючи мотиви апеляційної скарги, апелянт в апеляційній скарзі ставить лише запитання, не спростовуючи при цьому висновок експерта. 
Слід звернути увагу на той факт, що після надходження до суду висновку експерта та після ознайомлення представника ОСОБА_2 з цим висновком жодних заяв чи клопотань (в тому числі заперечень) від потерпілого чи його представника не надходило.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 виділяє ту обставину, що ОСОБА_1 проїхав на червоний сигнал світлофору і цим самим не забезпечив безпеки дорожнього руху, однак, вимоги п. 3.1 розділу 3 Правил дорожнього руху (рух транспортних засобів зі спеціальними сигналами) надають водіям оперативних транспортних засобів право, за умови дотримання визначених цим пунктом вимог, відступати від деяким вимог (зокрема, здійснювати рух на червоний сигнал світлофору) (п.8.7.3 Правил).
І навпаки, п. 3.2. Правил дорожнього руху визначено, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.
З перших хвилин відео і до моменту зіткнення транспортних засобів (яке зафіксовано на відео) слідує, що в автомобілі швидкої були увімкнені проблискові маячки та спеціальний звуковий сигнал, і першочергова позиція ОСОБА_2 , яка викладена в його поясненнях, наданих одразу після ДТП, з приводу відсутності такого сигналу є ніщо іншим, як намаганням уникнути відповідальності.
Безпідставним є посилання в скарзі на п. 12.3 Правил дорожнього руху, адже, як визначено вказаними правилами, вимоги цього пункту не розповсюджуються на транспортні засоби із спеціальними сигналами у разі виконання ними невідкладного службового завдання.
І взагалі, в абз. 1, 4 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, а також не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.
ОСОБА_2 не навів переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції, а також доказів на спростування таких висновків не надав.
У зв`язку із зазначеним вище, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало