Ухвала
Іменем України
 
11 травня 2021 року
м. Київ       
справа № 433/2039/19
провадження № 51-1864 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року ОСОБА_5 засуджено до покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 
12 листопада 2020 року- без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 22 вересня 2019 року, близько 11 год, перебуваючи разом зі своєю знайомою ОСОБА_6 за місцем проживання ОСОБА_7 , який разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , в приміщенні літньої кухні розпивали алкогольні напої. В цей час до літньої кухні увійшла ОСОБА_8 та стала сварити ОСОБА_7 за зловживання алкогольними напоями. ОСОБА_5 діючи умисно, повторно, достовірно знаючи, що власник будинку ОСОБА_8 знаходиться в приміщенні літньої кухні, тому за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені на запираючий пристрій вхідні двері, незаконно проник до прихожої кімнати будинку, де зі столу таємно викрав мобільний телефон марки Nokia 1280, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_1 , на рахунку якої зараховано 40 грн, та пішов до літньої кухні.
Слідуючи по території двору, біля вхідних воріт ОСОБА_5 помітив велосипед марки «Минск» та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав вказаний велосипед, який викотив за межі подвір`я. Викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, завдавши майнової шкоди потерпілим: ОСОБА_8 на суму 213,33 грн, ОСОБА_7 на суму 1066,66 грн.
В подальшому, в ніч з 22 на 23 вересня 2019 року, ОСОБА_5 , діючи повторно, переліз через огорожу на територію подвір`я за адресою: 
АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 та упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до приміщення сараю, двері якого були незачиненими на запираючі пристрої, де таємно викрав майно, яке помістивши до знайденого поліпропіленового мішка та залишив приміщення. Слідуючи по території подвір`я, проник до салону автомобіля «ЛАДА», звідки таємно викрав автомагнітолу марки «Philips» модель «СЕ 132R» та залишив місце злочину. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2775,72 грн.
Крім того, 23 вересня 2019 року, близько о 03 год, ОСОБА_5 , знаходячись з ОСОБА_6 у її знайомих - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні літньої кухні вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 прослідував до приміщення будинку, де побачив ОСОБА_11 , яка є інвалідом другої групи з дитинства, позбавлена слуху та здатності розмовляти, яка в руках тримала гроші. ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_11 , у якої з рук відкрито викрав поліетиленовий пакет з грошима в сумі 1000 грн, після чого, не реагуючи на жести потерпілої, яка намагалась повернути грошові кошти, залишив приміщення будинку та вийшов на подвір`я, звідки забравши свої речі та велосипед, залишив територію подвір`я. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1000 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати. В обґрунтування зазначає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, в порушення статей 17, 92 КПК України не підтверджена належними доказами та не доведена поза розумним сумнівом. При цьому вказує, що судом в обґрунтування вироку покладено недостовірні докази, а решті доказів надає власну оцінку, відмінну від оцінки наданої судами, а також вказує на неповному досудового слідства та судового розгляду, невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням статей 284, 417 КПК України, оскільки за наявності підстав для скасування і закриття кримінального, суд цього не здійснив.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо недостовірності доказів, неповноти досудового слідства та судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». 
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі. Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, серед іншого, на підставі: 
- показань потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що його мати ОСОБА_8 пояснила йому, що ОСОБА_5 вкрав її телефон та його велосипед; 
- показань свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що саме у ОСОБА_5 був велосипед з мішком;
- показань свідка ОСОБА_6 , яка по кожному кримінальному правопорушенню вказала на ОСОБА_5 , як на особу, яка їх вчинила, та повідомила, що коли обвинувачений повернувся з подвір`я ОСОБА_12 вона побачила бензопилу та якісь речі в мішку. Після вживання спиртних напоїв з ОСОБА_10 вона заснула, проте її розбудила ОСОБА_11 , яка намагалась їй пояснити, що ОСОБА_5 поїхав на велосипеді, а з деяких слів та жестів потерпілої вона зрозуміла, що обвинувачений забрав у неї гроші та втік. Після чого вона з ОСОБА_11 спробували наздогнати ОСОБА_5 , однак той втік. Потім приїхали працівники поліції, які відшукали та затримали обвинуваченого, який кинув на узбіччя велосипед з мішком, у якому знаходись речі, серед яких виявили телефон Nokia. Зі слів свідка, ОСОБА_5 пояснив працівникам поліції, що телефон забрав в будинку ОСОБА_7 у 
смт Троїцьке;
- показань законного представника ОСОБА_13 , яка вказала, що слів ОСОБА_6 та жестів потерпілої ОСОБА_11 їй стало відомо, що чоловік, який прийшов з ОСОБА_6 забрав у потерпілої гроші;
- протоколу огляду місця події від 23 вересня 2019 року з фототаблицею до нього, з якого слідує, що оглянуто відкриту ділянку місцевості, навпроти будинку 
АДРЕСА_3 , де на траві виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти у сумі 1654 грн, мобільний телефон марки Nokia 1280, чоловічу шкіряну сумку чорного кольору, кредитну картку ОТП-Банку на ім`я ОСОБА_5 ;
- протоколу огляду місця події від 23 вересня 2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого, було оглянуто відкриту ділянку місцевості, розташовану в 
с. Сиротине Троїцького району Луганської області, де з правого боку від автомобільної дороги на вул. Кліменківська, в кущах, на відстані близько 15 м від автодороги, виявлено та вилучено бензопилу марки «Кедр» моделі «БП-45-3,0», автомагнітолу марки «Philips» модель «СЕ 132R» та DVD-плеєр марки «DЕХ» моделі «DVР-668»;
- висновками експерта від 10 та 24 жовтня 2019 року, якими встановлено ринкову вартість викраденого майна;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 08 листопада 2019 року зі свідком ОСОБА_6 . 
Оцінивши зібрані у даному кримінальному провадженні докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України та проаналізувавши встановлені фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжки, вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у житло та інше володіння особи, а також передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто грабежу, вчиненого повторно.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд дійшов належних висновків, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, при цьому зазначив, що його винуватість поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційних скарг. 
Разом з цим, суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів Верховного Суду, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена поза розумним сумнівом на підставі належних і допустимих доказів, які обґрунтовано покладені в основу вироку та у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення його винуватості. 
Покарання призначене ОСОБА_5 у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, відповідає загальним засадам, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Доводи касаційної скарги щодо вчинення вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_6 є безпідставними та спростовуються сукупністю доказів наведених у вироку, яким надано належну оцінку, та які підтверджують винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень саме ОСОБА_5 .
При цьому статтею 337 КПК України встановлені межі судового розгляду, приписи якої, зобов`язують суд проводити його лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3