ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/964/21          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 квітня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ленька Андрія Миколайовича на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ленька А.М. про винесення постанови про накладення штрафу від 27.01.2021 у виконавчому провадженні №62676010 - неправомірними;
- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ленька А.М. про накладення штрафу від 27.01.2021 у виконавчому провадженні №62676010.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви стягувача відповідачем відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа від 24.02.2020 №620/475/19, про що винесено постанову від 29.07.2020 ВП №62676010. Відповідно до змісту виконавчого документу, ГУПФУ в Чернігівській області зобов`язано поновити стягувачу виплату пенсії за віком з травня 2017 року.
Державним виконавцем 13.08.2020 складено акт, у якому зазначено про невиконання боржником рішення суду у повному обсязі. Причиною невиконання є відсутність затвердженого порядку здійснення таких виплат.
Листом від 17.08.2020 за №2500-0405-8/30453 ГУПФУ в Чернігівській області повідомило виконавчу службу, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2019 (справа №620/475/19) Управління у добровільному порядку поновило виплату пенсії ОСОБА_1 Нарахований борг за період з 01.05.2017 по 30.11.2019 включено у додаткові відомості на виплату пенсії за грудень 2019 року, проте не виплачений, оскільки в постанові Кабінету Міністрів України від 08.06.2019 №365 передбачено виплату таких сум на умовах окремого порядку.
Відповідачем 21.08.2020 винесено постанову про накладення на ГУПФУ в Чернігівській області штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин в сумі 5 100 грн, залишену в силі рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 (справа №620/3740/20). Також 08.09.2020 державним виконавцем складено акт, у якому зазначено про невиконання боржником рішення суду у повному обсязі.
Державним виконавцем 28.09.2020 винесено вимогу про зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області в повному обсязі виконати рішення суду, а саме виплатити стягувачу нараховану заборгованість за період з 01.05.2017 по 30.11.2019 в сумі 343 868,46 грн.
На вказану вимогу позивач листом від 07.10.2020 за №2500-0405-8/38626 повідомив, що на виконання рішення суду стягувачу щомісячно з грудня 2019 року здійснюється фінансування пенсії. Борг за вказаний вище період буде виплачений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2019 №365 на умовах окремого порядку.
Державним виконавцем 27.01.2021 складено акт, у якому зазначено про повторне невиконання боржником рішення суду у повному обсязі.
Відповідачем 27.01.2021 винесено постанову про накладення на ГУПФУ в Чернігівській області штрафу за повторне невиконання рішення суду без поважних причин в сумі 10 200 грн.
Вказану постанову листом від 27.01.2021 за №856 направлено на адресу позивача та вона ним отримана 01.02.2021.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ГУПФУ в Чернігівській області виконано рішення суду та з 01.05.2017 поновлено стягувачу виплату пенсії за віком, що підтверджується відповідним протоколом (а.с. 4-5). У свою чергу, порядок нарахування та виплати стягувачу заборгованості з пенсії за період з 01.05.2017 по 30.11.2019 вказаним рішенням суду не встановлений.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно частини першої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Частиною 2 вказаної правової норми встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Як зазначалося, предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафу за повторне невиконання судового рішення.
У даному випадку, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що пенсійний орган, як орган державної влади, зобов`язаний у повному обсязі та у встановлені строки виконувати судові рішення, що набрали законної сили.
У свою чергу, оскаржуваною постановою державного виконавця про накладення штрафу притягнуто пенсійний орган до відповідальності, як боржника у відкритому виконавчому провадженні, за наслідком встановлення виконавцем факту повторного невиконання пенсійним органом, без поважних причин, судового рішення, що набрало законної сили.
Колегія суддів ураховує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Судовим рішенням, яке набрало законної сили та передано на примусове виконання до виконавчого органу, зобов`язано пенсійний орган поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з травня 2017 року.
У свою чергу, пенсійним органом не заперечується, що нарахована ОСОБА_1 сума за період з травня 2017 року по грудень 2019 року наразі фактично не виплачена.
Перша постанова про накладення на позивача штрафу була оскаржена, проте залишена без змін рішеннями судів у справі №620/3740/20.
При цьому, пенсійний орган вказує, що виплатити суму пенсії за відповідний період не має можливості, оскільки відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок №365), така процедура повинна бути передбачена окремим порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України, який ще не прийнятий.
Колегія суддів зазначає, що згідно пункту 1 Порядку № 365 він визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пункт 15 цього Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року) передбачає, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
За змістом пунктів 10, 14 Порядку № 365 слідує, що вказане положення пункту 15 регулює відшкодування сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період на підставі рішення комісій, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 про (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, тоді як рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з травня 2017 року прийнято Чернігівським окружним адміністративним судом 03 травня 2019 року у справі № 620/475/19.
Отже, вищезазначений Порядок № 365 не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Окрім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 640/18720/18 визнаний протиправним та нечинним, зокрема, підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня року 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.
Саме вказаним підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року було внесено зміни до пункту 15 Порядку № 365 щодо здійснення соціальних виплат на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, позивач, на обґрунтування невиконання рішення суду посилається на норму, яка втратила чинність з 07 листопада 2019 року і не може бути застосована під час проведення виконавчих дій у 2020 році.
На викладених обставинах вже наголошували суди у справі №620/3740/20. Не зважаючи на це, позивач продовжує допускати протиправну бездіяльність не виконуючи рішення суду, яке набрало законної сили.
Також колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, має бути виконаним не в силу приписів органів виконавчої влади, а як таке, що є обов`язковим до виконання та носить силу закону, при цьому незалежно від наявності окремого підзаконного нормативного акту про порядок його виконання.
Відтак, застосування та тлумачення позивачем на власний розсуд підзаконних нормативно-правових актів як таких, що не дозволяють виконати рішення суду, є протиправним та не є поважною причиною невиконання судового рішення про поновлення виплати пенсії.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ленька Андрія Миколайовича  задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких