П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
08 червня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-8304                                                 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур Ю. Ю. 
Унікальний № 752/3849/20                                                               Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Іванової І. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Гулієва М. Д. о
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Яніна Анатоліївна, про розірвання договору довічного утримання,- 
 
у с т а н о в и в:
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_2  пред`явила в суд позов до  ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А., про розірвання договору довічного утримання, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 02 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А., зареєстрований в реєстрі за № 3171, повернувши у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею права власності на вказану квартиру; скасувавши заборону відчуження, накладену на квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати (а. с. 1-4).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що  02 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору позивач передає у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач зобов`язалась забезпечувати позивача утриманням довічно. Також умовами договору встановлено, що матеріальне забезпечення, яке сплачується позивачу відповідачем, складає 1 500 грн на місяць і має сплачуватися відповідачем не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць. Але в порушення умов п. 8 договору довічного утримання, відповідачем обов`язок щодо місячної сплати позивачу матеріального забезпечення не виконується. Так з моменту укладання договору довічного утримання позивач зауважує, що платіж був здійснений відповідачем 29 січня 2020 року. Окрім того, позивач зазначала, що не отримує від відповідача ніякого матеріального забезпечення.
 
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А., про розірвання договору довічного утримання  задоволено.
Розірвано договір довічного утримання, укладений 02 листопада 2016 року між ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А. зареєстрований в реєстрі за № 3171.
Повернуто у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею права власності на вказану квартиру.
Скасовано заборону відчуження, накладену на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 17231829 від 02 листопада 2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32176710 від 02 листопада 2016 року).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 2 522 грн 40 коп.
 
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Борт П. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції унаслідок порушення норм процесуального права в частині виклику відповідача у судове засідання та під час оцінки наявних у розпорядженні письмових доказів, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  (а. с. 157-168).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Літвінов Р. О., вказує, що матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача, в тому числі на офіційному веб-сайті.  Відповідачем не доведено щомісячну сплату 1 500 грн за період 02 листопада 2016 року до 18 лютого 2020 року, банківська виписка по рахунку відповідача  не може бути доказом на спростування висновків районного суду. Письмові пояснення ОСОБА_3 щодо обставин взаємовідносин позивача та відповідача з 2016 року не можуть бути прийняті судом, оскільки ОСОБА_3 з`явився у житті ОСОБА_1 у 2019 році та має особисту зацікавленість у даному спорі. Інші зазначені відповідачем свідки також не можуть підтвердити належне виконання відповідачем вимог п. 8 спірного договору.
 
В суд апеляційної інстанції приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А. не з`явилась, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином (а.с.191-193).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А., оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 та її представника, адвоката Ковбасюка В. А., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Літвінова Р. О., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
02 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Я. А., зареєстрований в реєстрі за № 3171.
За умовами договору позивач передала у власність належну їй на праві власності квартиру  АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічним доглядом, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 72073879 від 02 листопада 2016 року.
Пунктом 8 договору довічного утримання передбачено, що матеріальне забезпечення, яке сплачується ОСОБА_2 відповідачем, складає 1 500 грн на місяць і має сплачуватись ОСОБА_1 не пізніше 20 числа кожного місяця за наступний місяць.
Позивач зазначає, що в порушення вимог п. 8 договору довічного утримання, відповідачем обов`язок щодо щомісячної сплати позивачу матеріального забезпечення не виконується. На підтвердження зазначеного позивач надала роздруківку з АТ КБ «Приватбанк» від 13.02.2020, якою підтверджується, що відповідач 29.01.2020 здійснила одноразово платіж в розмірі 1500,00 грн на виконання п. 8 договору довічного утримання. Окрім того, позивач не отримує від відповідача матеріального забезпечення та витрат на утримання квартири, які має нести власник квартири, тобто  ОСОБА_1 , якій зазначена квартира була передана у власність згідно договору довічного утримання.
Доказів на спростування указаних обставин у розпорядження суду не надано.
Згідно з відомостями листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» вих. № 11 від 15.02.2020 зазначено, що особовий рахунок по квартирі 929 станом на 14.02.2020 за адресою: АДРЕСА_1  значиться за  ОСОБА_2 . Даних про зміну власника до ТОВ «Поряд.Ок. Управління нерухомістю» не надходило. Оплата комунальних послуг по квартирі згідно виписок банків, здійснюється від ОСОБА_2 .
За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що одноразове перерахування коштів позивачу суд не може вважати належним виконанням договору довічного утримання. Після укладення договору довічного утримання, відповідач взяті на себе зобов`язання по виконанню вказаного договору не виконувала, перестала забезпечувати позивача матеріально, не несе витрати по утриманню квартири (сплати платежів за утримання будинку та прибудинкової території).
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд  виходить з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1-5  ст. 128 ЦПК України  суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
Згідно з ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з п. 1. ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування чотирьох умов, однією з яких є та, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
 
У даному випадку матеріали справи свідчать, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у вказаній справі було відкрите провадження та справу призначено до розгляду (а.с.19).
Судові повідомлення про розгляд справи, призначений на 10 червня 2020 року та 22 вересня 2020 року, відповідачу не направлялись у зв`язку із відсутністю фінансування витрат на здійснення відправлень поштової кореспонденції, про що у матеріалах справи наявні довідки (а.с.25, 39, 48).
 Про розгляд справи призначений на 22 жовтня 2020 року та 29 жовтня 2020 року відповідача ОСОБА_1 районний суд повідомив шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме (а. с. 40, 49).
Відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом зазначала адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а. с. 1).
При вирішенні питання щодо розгляду справи за відсутності відповідача районний суд не пересвідчився, що відповідач належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже, ураховуючи наявність обов`язкової підстави для скасування оскаржуваного рішення, воно підлягає скасуванню, а доводи позовної заяви підлягають повторній оцінці судом апеляційної інстанції.
 
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
У ч. 1 ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Положення ч. 1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
У даних правовідносинах розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання його істотних умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін, а також правові наслідки його розірвання передбачені пунктом 17 Договору, згідно з яким договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: - на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; - на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача (а.с.7-8).
Відповідно до п. 8 Договору за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 1 500 грн на місяць.  Дана сума повинна сплачуватися набувачем не пізніше 20го числа кожного місяця за наступний місяць (а.с.7).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі.
 
Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилалась на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором щодо сплати їй щомісячного забезпечення у відповідності до п. 8 договору. 
Як було вже зазначено вище, положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.
Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У даних правовідносинах виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за договором довічного утримання від 02 листопада 2016 року не підтверджене письмовими доказами.
Надана ОСОБА_1 виписка АТ КБ «ПриватБанк» жодним чином не підтверджує належного виконання ОСОБА_1 п. 8 спірного договору довічного утримання, зокрема щомісячної сплати матеріального забезпечення на рахунок ОСОБА_2 у розмірі 1 500 грн.
Також не знайшли свого підтвердження посилання відповідача  про щомісячне надання позивачу грошових коштів у розмірі 10 000 грн. та придбання продуктів, ліків та інших предметів.
Відображення у виписці АТ КБ «ПриватБанк» придбання відповідачем продуктів та ліків не свідчить про факт придбання вказаного саме для позивача та не підтверджує факт передачі указаних товарів позивачу.
Водночас відповідач у своїй апеляційній скарзі стверджує, що відносини між нею та ОСОБА_2 ґрунтувались на довірі, оскільки вони є близькими родичами та вона не здійснювала перерахунку грошових коштів на картку позивача з метою документального підтвердження.
Однак наявність між позивачем та відповідачем близьких родинних стосунків не спростовує того факту, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору довічного утримання від 02 листопада 2016 року, який у відповідності до ст. 629 ЦК України є обов`язковим  до виконання сторонами.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач придбала позивачу автомобіль марки "Тойота", надала можливість користування належним відповідачу машиномісцем у підземному гаражі  та надала кошти для придбання квартири у розмірі 4 700 доларів США, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки вони не підкріплені жодними доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що положеннями договору довічного утримання взагалі не передбачено такого виду матеріального забезпечення як сплата грошових коштів, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки суперечать вищенаведеному змісту п. 8 Договору, відповідно до умов якого кошти у розмірі 1 500 грн. повинні сплачуватися щомісячно за наступний місяць. Відповідач помилково ототожнює визначену договором оцінку грошового забезпечення із іншими обов`язками щодо довічного забезпечення, які розмежовано у договорі.  
 Аргументи відповідача про те, що позивач є пенсіонеркою із орієнтовним розміром пенсії 2 600 грн. щомісячно, а тому без матеріального забезпечення з боку відповідача не змогла б організувати і забезпечити своє життя, також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки за встановленим ЦПК України правилом доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Аргументи відповідача щодо письмових пояснень ОСОБА_3 також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки, по-перше, відповідач не заявляла перед судом апеляційної інстанції клопотання про дослідження нових доказів - допит свідків; по-друге, факт передачі грошей не може підтверджуватися показаннями свідків.
Обставини щодо оплати комунальних послуг та утримання квартири не потребують перевірки апеляційним судом, оскільки указані обов`язки не урегульовано п. 8 Договору. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Подана відповідачем під час апеляційного розгляду заява про застосування позовної давності не може бути задоволена, оскільки, по-перше, порушення умов договору щодо сплати матеріального забезпечення має триваючий характер і відбувалося до грудня 2019 року; по-друге, сплативши матеріальне забезпечення у січні-березні 2020 року (а.с.101-102), ОСОБА_1 перервала перебіг строку позовної давності.  
З огляду на викладене у контексті положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Борта Павла Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Розірвати договір довічного утримання, укладений 02 листопада 2016 року між ОСОБА_2  та  ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Яніною Анатоліївною зареєстрований в реєстрі за № 3171.
 
Повернути у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 2 (двох) кімнат та має загальну площу 98,60 (дев`яносто вісім  цілих та шістдесят сотих) кв. м., житлову площу 37,30 (тридцять сім цілих та тридцять сотих) кв. м. шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру.
 
Скасувати заборону відчуження, накладену на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 17231829 від 02 листопада 2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32176710 від 02 листопада 2016 року).
 
Стягнути з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2  2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 10 червня 2021 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  І. В. Іванова
 
Т. О. Невідома