Справа № 127/13970/20
Провадження № 22-ц/801/567/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року	Справа № 127/13970/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними та внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюка В. А. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Волошина С. В. від 23 грудня 2020 року, –

встановив:

       В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив:
-визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд) на ліквідацію Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» (далі – АТ «ІМЕКСБАНК») при розгляді вимог ОСОБА_1 про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом у АТ «ІМЕКСБАНК» по договору № 1140023573;
-зобов`язати Уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 за договором № 1140023573 до реєстру.
       На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 травня 2014 року між ним та АТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір № 1140023573 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року. 
       Відповідно до пункту 3.1 договору ОСОБА_1 передав, а АТ «ІМЕКСБАНК» прийняв грошові кошти в сумі 37000 доларів США. Внесок на умовах договору вкладником 19 травня 2014 року був переданий банку.
       Процентна ставка за користування внеском протягом строку внеску складала 11 % річних, строк внеску до 19 червня 2015 року.
       Згідно з пунктом 6.1 публічного договору № 1 АТ «ІМЕКСБАНК» був зобов`язаний перерахувати суму внеску і суму нарахованих процентів у строк, що визначений в договорі про приєднання до договору, тобто до 19 червня 2015 року. 
       Пунктом 6.4.1 договору допускалося його дострокове розірвання та передбачався порядок такого дострокового розірвання. 26 березня 2015 року у відповідності до встановленого порядку позивач подав письмову заяву з повідомленням про дострокове розірвання договору № 1140023573 за 7 банківських днів до дати розірвання. Однак будь-якого реагування зі сторони банку на цю заяву не було. 
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2015 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ «ІМЕКСБАНК» заборгованість за договором № 1140023573 від 19 травня 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року у розмірі 37814 доларів США, з яких: 37000 доларів США заборгованість по вкладу та 814 доларів США заборгованість по процентах. 
        ОСОБА_1 на виконання рішення суду подав до Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі – Приморське ВДВС ГТУЮ в Одеській області) виконавчий лист, однак державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, тому що виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, яка перебуває в стані ліквідації, передбачено саме ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури, а не державним виконавцем. 
       23 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав гарантовану суму відшкодування за вкладами в розмірі 200000 грн 00 к. 
       20 січня 2020 року він звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про включення його вимог до реєстру акцептованих кредиторів АТ «ІМЕКСБАНК», однак листом від 04 лютого 2020 року йому в цьому було відмовлено. 
       Вважав, що невиплата АТ «ІМЕКСБАНК» йому решти суми банківського вкладу порушує його право володіння майном.
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року у позові відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої кредиторські вимоги ОСОБА_1 заявлено після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі – Закону), підстав поважності причин пропуску строку впродовж більш ніж 4 роки в позові не вказано.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гуменюк В. А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неправильне тлумачення правового статусу суб`єкта позики ОСОБА_1 , оскільки на момент початку ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» 27 травня 2015 року ОСОБА_1 не був вкладником банку. Натомість АТ «ІМЕКСБАНК» мав невиконанні перед ОСОБА_1 зобов`язання щодо виплати коштів, а тому правовідносини сторін носять зобов`язальний, а не договірний характер. Зазначав, що на момент процедури ліквідації банку договір депозиту вже був розірваний, а тому в момент оголошення в газеті «Голос України» ОСОБА_1 вже був кредитором банку і не мав необхідності додатково звертатись із заявою про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 19 травня 2014 року між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1140023573 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, за яким ОСОБА_1 передав, а АТ «ІМЕКСБАНК» прийняв грошові кошти в сумі 37 000 доларів США зі сплатою 11 % річних і зобов`язався повернути зазначені кошти до 19 червня 2015 року.
       Згідно з вкладник має право звернутись до банку з письмовою вимогою про повернення суми вкладу або частини до закінчення строку розміщення вкладу, вказаного в договорі про приєднання до договору.
       Скориставшись передбаченим підпунктом 6.4.1 та пунктом 8.1.4 договору правом на дострокове повернення вкладу ОСОБА_1 26 березня 2015 року направив голові правління АТ «ІМЕКСБАНК» заяву, в якій повідомив, що бажає достроково розірвати договір депозиту № 1140023573 від 19 травня 2014 року, просив повідомити його про строк та умови повернення вкладу.
       На вказану заяву листом № 4972/1 від 23 квітня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ІМЕКСБАНК» Северин Ю. П. повідомив ОСОБА_1 , що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ІМЕКСБАНК».
       Протягом дії тимчасової адміністрації вкладники АТ «ІМЕКСБАНК» можуть отримати свої кошти за договорами банківського вкладу (депозиту), строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку. Виплати за цими договорами здійснюватимуться в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на 27 січня 2015 року, але не більше 200000 грн 00 к.; подання до Фонду заяв на виплату коштів за договорами банківського рахунку та за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до введення та під час тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», законодавством не передбачено. За такими договорами виплата коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду.
       Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 16 від 26 січня 2015 року та № 84 від 23 квітня 2015 року з 27 січня 2015 року по 26 травня 2015 року в АТ «ІМЕКСБАНК» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 27 травня 2015 року рішенням Фонду № 105 від 27 травня 2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК».        
       29 травня 2015 року в газеті «Голос України» № 94 (6098) було опубліковано оголошення з інформацією про ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК», відкликання банківської ліцензії, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «ІМЕКСБАНК».
       В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про стягнення з АТ «ІМЕКСБАНК» суми вкладу, який заочним рішенням суду від 27 серпня 2015 року у справі № 127/13074/15-ц було задоволено, стягнуто з АТ «ІМЕКСБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1140023573 від 19 травня 2014 року про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року у розмірі 37 814 доларів США, з них: 37 000 доларів США – заборгованість по вкладу та 814 доларів США – заборгованість по процентах.
       Вінницьким міським судом Вінницької області 29 вересня 2015 року видано виконавчий лист у справі № 127/13074/15-ц.
       22 грудня 2015 року ОСОБА_1 надіслав виконавчий лист до Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області для виконання, але 05 січня 2016 року головним державним виконавцем Калашніковим Р.В. ВДВС Одеського міського управління Одеської області була винесена постанова № 49761381 про відмову у відкритті виконавчого провадження, тому що було офіційно оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом, відтак виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, яка перебувала в стані ліквідації, передбачено саме ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури, а не державним виконавцем. 
       20 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фонду із заявою про включення його вимог до реєстру акцептованих кредиторів.
       Фонд листом повідомив ОСОБА_1 про те, що кредиторські вимоги ним не були заявлені у встановлений законодавством строк, а тому вважаються погашеними. Звернув його увагу на те, що рішенням суду у справі № 127/13074/15-ц від 27 серпня 2015 року не врегульовано порядок внесення відомостей про залишок заборгованості до Реєстру акцептованих кредиторів АТ «ІМЕКСБАНК», воно не зобов`язує банк щодо вчинення дій.
       У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, підлягають застосуванню норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі – Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
       Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону тимчасова адміністрація – це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
       Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку – це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
       Частинами першою – третьою статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.
       Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
       Згідно з частиною другою статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
       З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорам банківського вкладу.
       Згідно з частинами 1, 2 статті 45 Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.         
       Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.
       Відомості про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку були опубліковані в газеті «Голос України» від 29 травня 2015 року за № 94 (6098).
       Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються (частина п`ята статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). 
       Виходячи з таких положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також враховуючи день опублікування в газеті «Голос України» оголошення про рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію цього банку, кредитори банку мали право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку в період з 29 травня 2015 року по 30 червня 2015 року включно. Цей строк не застосовується лише до фізичних осіб-вкладників щодо вимог у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладом.
       За правилами частин першої – четвертої та восьмої статті 49 цього Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
       Однак, ОСОБА_1 свої кредиторські вимоги заявив у січні 2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», клопотання про поновлення цього строку з обґрунтуванням поважності причин його пропущення не заявляв.
       Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду, яке набрало законної сили, за яким, зокрема, виникають зобов`язання банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації, є безумовною підставою для внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів, з таких міркувань. 
       Згідно з пунктом 1 розділу VII Положення про порядок складання і введення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків (далі – Положення), що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2017 року № 3711 підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). 
       Відповідно до підпункту 12 пункту 1 розділу VII Положення, внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. 
       Суд першої інстанції правильно врахував висновок Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 910/8793/17, за яким наявність рішення суду про стягнення з банку «депозитної» заборгованості не тягне за собою автоматичне включення таких вимог до реєстру вимог акцептованих кредиторів, оскільки за приписами статей 45, 49 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов`язок щодо звернення до Фонду з відповідною заявою покладено саме на кредиторів, тобто в даному випадку на позивача. 
       Матеріали справи не місять доказів направлення копії рішення суду про стягнення на користь позивача суми депозиту разом із заявою про включення вимог позивача до реєстру акцептованих кредиторів в строк, визначений для цього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
       Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн 00 к.
       У разі ліквідації банку задоволення кредиторських вимог понад встановлену граничну гарантовану Фондом суму здійснюється у черговості, визначеній у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі заявлення кредиторських вимог та їх включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.
       23 грудня 2015 року гарантована сума відшкодування за вкладами у розмірі 200 000 грн 00 к. виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі.
       Як видно з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 не заперечує отримання ним гарантованої суми відшкодування за вкладами, однак стверджує, що на момент початку ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» 27 травня 2015 року він не був вкладником банку. Тобто фактично зазначає взаємовиключні обставини: з одного боку про те, що він отримав суму граничного відшкодування коштів за вкладом (тобто був вкладником банку), а з іншого – що на момент початку процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» договір банківського вкладу був розірваний, що унеможливлює виплату такої суми за рахунок коштів Фонду.
       Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування чи зміну рішення суду.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд, –
постановив:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гуменюка В. А. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 31 травня 2021 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк 

       Судді:                                                                 О. Ю. Береговий        

                                                                               О. В. Ковальчук